KÜLÖNÖS RÉSZ
X. fejezet
Az állam elleni bűncselekmények
Az alkotmányos rend erőszakos megváltoztatása
139. § (1) Aki olyan cselekményt követ el, amely közvetlenül arra irányul, hogy a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjét erőszakkal vagy ezzel fenyegetve - különösen fegyveres erő igénybevételével - megváltoztassa, bűntettet követ el, és öt évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki az alkotmányos rend erőszakos megváltoztatására irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(3) Nem büntethető az alkotmányos rend erőszakos megváltoztatása miatt, akinek önkéntes elállása következtében a bűncselekmény folytatása elmarad, vagy aki annak folytatását önként megakadályozza.
A demokratikus jogállam működésének alapja az Alkotmány és azon alapuló társadalmi viszonyok rendezettsége. Alapvető érdek az állam alkotmányos funkcionálása, amely alkotmányerejű törvényekben meghatározott korlátok között működik.
Minden demokratikus berendezésű állam érdeke, hogy védje alkotmányos rendjét az olyan külső vagy belső támadással szemben, amely a fennálló rendnek az erőszakos megváltoztatására irányul.
Az Alkotmány 1. §-ának (3) bekezdése szerint "A társadalom egyetlen szervezetének, egyetlen állami szervnek vagy állampolgárnak a tevékenysége sem irányulhat a hatalom erőszakos megszerzésére vagy gyakorlására, illetőleg kizárólagos birtoklására. Az ilyen törekvésekkel szemben törvényes úton mindenki jogosult és egyben köteles fellépni."
Ezen rendelkezésből következik, hogy a fennálló rendszer átalakítására irányuló erőszaktól mentes törekvések - amelyek még alkotmányos keretek között maradnak - nem szankcionáltak.
1. A bűncselekmény tárgya A Magyar Köztársaság alkotmányos rendje.
Az alkotmányos rend magában foglalja
a) a Magyar Köztársaság társadalmi, gazdasági és politikai viszonyainak jogilag szabályozott rendjét,
b) az Alkotmány alapelveit, mint például
- Magyarország független, demokratikus jogállam,
- a Magyar Köztársaság állama védi a nép szabadságát és hatalmát, az ország függetlenségét és területi épségét, valamint a nemzetközi szerződésekben rögzített határait.
- minden hatalom a népé, amely a népszuverenitást választott képviselői útján, valamint közvetlenül gyakorolja.
c) Az Alkotmány rendelkezéséből folyó alapvető követelményeket, mint például
- bírói függetlenség,
- állampolgárok egyenjogúsága.
d) Az alkotmányos nemzeti formákat például
- Országgyűlés,
- Alkotmánybíróság.
2. A bűncselekményt az követi el, aki a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjének erőszakos megváltoztatására irányuló magatartást tanúsít. Az elkövetési indokból következtetve, az elkövetési tevékenység aktivitást feltételez. Az elkövetési magatartást - megváltoztatásra irányuló cselekmény - a 139. § (1) bekezdése tovább nem szűkíti. Ezért minden olyan magatartás büntetendő, amely a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjének - a tényállásban írt módon - történő megváltoztatására irányul. A jogtárgy sértés már a veszélyeztetéssel megvalósul, az alkotmányos rend tényleges megváltoztatása a bűncselekmény megállapításához nem szükséges.
A tényállásban írt megváltoztatás egyaránt jelentheti a már korábban működött hatalmi struktúra visszaállítását, de jelentheti merőben új típusú és formájú politikai rendszer, így például az alkotmányos rendet nélkülöző diktatúra létrehívását is.
A tényállásban szereplő "irányul" kifejezés nem az elkövető tudattartamára utal, hanem objektív kategória és nem azonos a célzattal sem. Ha objektíve megállapítható egy magatartás tárgyi oldalának elemzése alapján, hogy az a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjének erőszakkal vagy ezzel fenyegetve történő megváltoztatására alkalmas, az irányultság, mint tényállási elem, megvalósul.
3. A bűncselekmény elkövetési módja - az erőszak és az ezzel való fenyegetés - tevékenységet jelez, így a tényállás csak aktív magatartással valósulhat meg.
Az erőszak (kényszer) és a fenyegetés jogintézményét a jogalkotó a Btk. általános és különös részében is értékeli. Az erőszak (általános részben használt kényszer fogalommal megegyezik) valamely személy által más személy testére gyakorolt meghatározó erejű fizikai ráhatás. Az erőszak testileg determináló fizikai kényszerítési mód.
Az alkotmányos rend megváltoztatása bűncselekménynél az erőszak fogalmának egyedisége abban áll, hogy itt hiányzik a személyes ellenállás, mint az erőszak egyik eleme. Az erőszaknak olyan fokúnak és jellegűnek kell lennie, hogy önmagában alkalmas legyen több ember ellenállásának a leküzdésére.
Az erőszakos fellépés formáit a törvény nem részletezi. Az olyan csoportosan, de egyéni magatartás formájában is megvalósulhat, amelynek céljából, az elkövetés módjából vagy egyéb más körülményből megállapítható, hogy a fennálló alkotmányos rend megváltoztatására irányul.
Az erőszakos fellépés szóba jöhető formái közül a tényállás a fegyveres erő igénybevételét külön kiemeli. A törvény miniszteri indokolása szerint "A bűncselekmény közvetlen célja a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjének erőszakkal vagy ezzel fenyegetve való megváltoztatása, amelyet a köznyelv puccsnak nevez." E körben fegyveresen követi el a cselekményt a Btk. 137. § 3. pontjának megfogalmazásában, aki lőfegyvert vagy robbanóanyagot tart magánál. A "fegyveres erő" nagyobb létszámú felfegyverzett csoport - nem a honvédelemről szóló 1993. évi CX. törvényben meghatározott fegyveres erőket (honvédség, határőrség) értve alatta - amely független a rendelkezésre álló fegyverek számától vagy tűzerejétől és attól is, hogy minden résztvevőnek van-e fegyvere vagy egy-egy elkövető fegyvertartási engedéllyel rendelkezik-e vagy sem. Ez az elkövetési mód akkor is megvalósul, ha az elkövetők csak kevés vagy esetleg csak egy fegyverrel rendelkeznek.
A fenyegetés a sértett pszichikumára irányuló ráhatás, amely alkalmas arra, hogy a sértettben komoly félelmet keltsen. Az erőszakkal fenyegetés pszichés kényszerítési mód. A fenyegetés általános fogalmához képest e bűncselekmény jellegére tekintettel - hasonlóan az erőszak fogalmához - hiányzik az a személy, akinek az elhatározását az elkövető érdeksérelem kilátásba helyezésével motiválja. Az erőszakos fenyegetés olyan jellegű, amely a tömegpszichózis alakulását befolyásolhatja.
4. Az alkotmányos rend erőszakos megváltoztatása ún. veszélyeztetési tényállás (immateriális bűncselekmény), amely azt jelenti, hogy az elkövetési magatartás tanúsításával a bűncselekmény befejezetté válik. Nem szükséges az, hogy a cselekmény elkövetése útján e jogi tárgy konkrét veszélybe kerüljön vagy sérelmet szenvedjen. Az elkövetés módját is figyelembe véve jellemző a társtettesi elkövetés, az önálló tettesség ritkán képzelhető el. A gyakorlatban bármely részesi alakzat előfordulhat.
5. A bűncselekmény elkövetője bárki lehet, magyar és nem magyar állampolgár egyaránt. A Btk. 4. § (1) bekezdés b) pontja szerint büntetendő a nem magyar állampolgár külföldön elkövetett állam elleni bűncselekmény (X. fejezet) miatt, tekintet nélkül arra, hogy az elkövetés helyének törvénye szerint büntetendő-e. Ennélfogva külföldön nem magyar állampolgár által kifejtett olyan tevékenység, amely alkalmas arra, hogy a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjét erőszakkal vagy ezzel fenyegetve megváltoztassa, ezt a bűncselekményt követi el és annak elbírálására a magyar állam büntető joghatósága fennáll.
A bűncselekmény egyenes szándékkal (dolus directus) követhető el.
A cselekményben résztvevők bűnössége akkor szándékos, ha felismerték azt, hogy tevékenységük a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjének a megváltoztatására irányul, és ezt kívánják (egyenes szándék). A törvényhozó az alkotmányos rend erőszakos megváltoztatása bűntett megvalósulásához az alanyi oldal elemei között nem kívánja meg a célzatot. Erre figyelemmel a jogirodalomban ismert olyan nézet is, amely szerint a bűncselekmény eshetőleges szándékkal (dolus eventualis) is elkövethető. Az eltérő álláspontok lényege az "arra irányul" kifejezés mikénti értelmezése folytán különböznek egymástól.
6. A bűncselekmény kiemelkedő tárgyi súlya indokolja, hogy a jogalkotó a (2) bekezdésében a cselekmény előkészületét is büntetni rendeli.
A Btk. 18. §-ának megfelelően a felhívás, ajánlkozás, vállalkozás vagy a bűncselekmény elkövetésében történő megállapodás még előkészületi magatartás.
7. A (3) bekezdés két olyan körülményt fogalmaz meg, amelyek közül bármely megvalósulása az elkövető büntethetőségét szünteti meg.
a) Az önkéntes elállás, ha ennek következtében a bűncselekmény folytatása elmarad,
b) a bűncselekmény folytatásának önkéntes megakadályozása, például az elkövető időben feljelentést tesz.
Amennyiben a cselekmény kísérleti szakaszban van és az önkéntes elállás folytán marad el a bűncselekmény befejezése, a Btk. 17. § (3) bekezdés folytán biztosított a büntetlenség. A jelen, különös részbeli megszüntető ok ehhez képest speciális rendelkezést tartalmaz. A "bűncselekmény folytatása" fogalom két változatot ölel fel. Az egyik, hogy a cselekmény kísérleti szakaszban van (ez is "bűncselekmény"), s ennek folytatásától áll el az elkövető. Ez esetben e (3) bekezdés biztosít büntetlenséget, nem pedig az általános részbeli szabály. Értelemszerűen ekkor az elkövető az ún. maradékcselekményért sem felel.
A másik változat, amikor a cselekmény befejezett, miután a veszélyhelyzet kialakult, ám ezt követően a további folytatástól áll el az elkövető. Erre az esetre is büntetlenség biztosított e bekezdésbeli szabály által.
8. A 139/A. §-ban megfogalmazott alkotmányos rend elleni szervezkedés bűntette és a 139. §-ban szabályozott cselekmény között látszólagos halmazat áll fenn, mert a 139/A. § az utóbbi sui generis előkészülete.
Ha magyar állampolgár elkövető külföldi fegyveres erőt hív be vagy vesz igénybe, magatartásával a 144. § (2) bekezdés d) pontjában foglalt hazaárulás bűntettét valósítja meg.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
139. § (1) az alkotmányos rend erőszakos megváltoztatására irányuló bűntett
139. § (2) az alkotmányos rend erőszakos megváltoztatására irányuló előkészület bűntette.
Az alkotmányos rend elleni szervezkedés
139/A. § (1) Aki olyan szervezetet hoz létre, vagy vezet, amelynek az a célja, hogy a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjét erőszakkal vagy ezzel fenyegetve megváltoztassa, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig; aki olyan szervezetben részt vesz, egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Nem büntethető az alkotmányos rend elleni szervezkedés miatt, akinek önkéntes előállása következtében a szervezkedés folytatása elmarad, vagy aki annak folytatását önként megakadályozza.
1. A bűncselekmény tárgya A Magyar Köztársaság alkotmányos rendje. Az alkotmányos rend fogalmára mindaz a megállapítás vonatkozik, amit a 139. § törvényi tényállásának elemzésénél a magyarázat tartalmaz.
2. A törvényhozó a 139. § (2) bekezdésében meghatározott, az alkotmányos rend erőszakos megváltoztatására irányuló előkészületi magatartások köréből sui genesis deliktumként kiemelte a 139/A. §-ban szabályozott szervezet létrehozását. Miután az előkészületi magatartások között a szervezet jelentősebb tárgyi súllyal rendelkezik a többi előkészületi formációval szemben, indokolt volt ennek külön tényállásba foglalása és a 139. § (2) bekezdéséhez képest magasabb büntetési tétellel fenyegetése.
Az alkotmányos rend elleni szervezkedés három lehetséges elkövetési magatartást fogalmaz meg
a) a szervezet létrehozása,
b) a szervezet vezetése,
c) a szervezetben részvétel.
Szervezet több személynek konkrét cél érdekében történő tömörülése.
Szervezkedés a fennálló alkotmányos rend elleni konspiratív jellegű szervezet megalakítása érdekében kifejtett tevékenység, majd a létrehozott szervezet működtetése, az abban való tevőleges részvétel. A szervezet működése fentiekből következtetve elsődlegesen egy titkos, illegális tömörülést feltételez, de nem zárható ki, hogy az egyébként legálisan megalakult szervezet titkolt célja a tényállásban írt változtatás elérése.
a) A szervezet létrehozása Ez az elkövetési magatartás feltételez egyrészről a szervezet létrehozására irányuló meggyőző, rábeszélő tevékenységet, másrészt együttműködési készséget azok részéről, akik a célkitűzéssel egyetértenek. A kettő találkozásának eredményeképpen alakul ki az a csoport, amely alkalmas a tényállásban megfogalmazott cél megvalósítására.
b) A szervezet vezetése A már létrejött szervezet elvi és gyakorlati irányítását jelenti. Egy időben több személy is kifejthet vezetői tevékenységet, és a szervezetet létrehozó és vezető személy összefonódva is jelentkezhet. Vezetőnek minősül a vezetési hierarchia különböző fokain álló valamennyi elkövető. Vezetésnek minősül a már meglévő szervezetnek új területre irányítása, a már széthullott szervezet újraélesztése. Ezen - a vezetésen túli egyéb magatartásokat - a büntetés kiszabása során - minthogy a cselekmény változatlanul egy rendbeli marad, büntetést növelő körülményként kell értékelni.
c) Részvétel a szervezetben Minden olyan magatartás részvételnek minősül, amely nem vonható a formátum létrehozásának és vezetésének a fogalomkörébe. A részvétel készenlét vállalásával is megvalósul, mert az egy mindenkor igénybevehető állapotot feltételez. Ezen túlmenően szubjektíve is hat az erőcsoportosulás tagjaira.
3. A bűncselekmény alanya magyar és nem magyar állampolgár egyaránt lehet. Szervezetről lévén szó, az elkövetéshez több személy tényállásszerű magatartása szükséges, akik társtettesi minőségben valósítják meg a bűncselekményt. Bűnsegédként vonható felelősségre a szervezet támogatója, ha magatartása nem vonható a résztvevő tevékenységi körébe.
4. A bűncselekmény célzatos. A 139/A. § (1) bekezdése nem az elkövető, hanem a szervezet céljára utal. Az ezzel való azonosulás akár a létrehozó, a vezető vagy résztvevő részéről, ezek magatartására áttevődik.
A szervezkedés célja a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjének erőszakkal, illetőleg erőszakkal fenyegetve történő megváltoztatása. A célkitűzés - a szervezetet alkotó személyek egyetértése az együttműködési irányultságát illetően - a szervezkedés programjában tárgyiasul.
5. A bűncselekmény csak szándékosan, mégpedig egyenes szándékkal követhető el. Az elkövetőnek tisztában kellett lennie saját tevékenységével, a szervezet létével, cselekménye és a szervezkedés közötti kapcsolattal, a szervezkedés irányával, célkitűzésével, tevékenységének várható következményével. Ezt pedig - mert ez a célja - értelemszerűen kívánja. Szükséges megjegyezni, hogy a jogirodalomban ismert olyan nézet is, mely szerint eshetőleges szándékkal is elkövethető a bűncselekmény.
6. Büntethetőséget megszüntető ok
a) önkéntes elállás, amelynek következtében a szervezkedés folytatása elmarad, és
b) a szervezkedés folytatásának önkéntes megakadályozása.
(Lásd a 139. §-ához fűzött magyarázatot.)
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
139/A. § (1) 1. t. az alkotmányos rend elleni szervezkedés létrehozásának (vezetésének) bűntette
139/A. § (1) 2. t. az alkotmányos rend elleni szervezkedés bűntette.
Lázadás
140. § (1) Aki olyan tömegzavargásban vesz részt, amelynek közvetlen célja, hogy
a) az Országgyűlést,
b) a köztársasági elnököt
c) a Legfelsőbb Bíróságot,
d) a Kormányt
Amíg a szervezkedés a fennálló alkotmányos rend elleni titkos, konspiratív jellegű, addig a lázadás nyíltan fellépő erőcsoportosulás.
1. A bűncselekmény jogi a Magyar Köztársaság alkotmányos rendje, mely fogalom bővebb magyarázata a 139. § 1. pontjánál található.
A cselekmény passzív alanyai az Országgyűlés, a köztársasági elnök, a Legfelsőbb Bíróság és a Kormány. A jogi védelem tárgyának kell tekinteni a parlamenti bizottságokat, a Parlament szervezetét, továbbá a köztársasági elnök, a Legfelsőbb Bíróság és a Kormány működését biztosító végrehajtó apparátusokat.
2. A bűncselekmény elkövetési magatartása a passzív alanyok ellen irányuló tömegzavargásban való
a) részvétel,
b) szervezés,
c) vezetés.
A tömeg fogalma A Btk. nem ad eligazítást abban a kérdésben, hogy hány fős embercsoport alkotja a tömeget. A gyakorlat minimum 15-20 fő együttes jelenlétét tekinti tömegnek, azonban ezt a megállapítást kategorikusan értelmezni nem lehet. A jogirodalomban ismert nézet szerint tömegnek az emberek olyan nagyobb létszámú csoportja tekinthető, ahol a résztvevők száma egyszerű ránézéssel nem állapítható meg.
a) tömegzavargásban részvétel Minden olyan fizikai jelenléttel megvalósul, amely nem minősül szervezésnek vagy vezetésnek. Tevékenységének aktivitása a büntetés kiszabásánál értékelendő.
b) tömegzavargás szervezése A szervezkedésnél tárgyalt (139/A. § 2.) tevékenységhez hasonló és csak annyival több, amennyivel operatív jellegű ténykedést is magában foglal. A szervezőnek meg kell határoznia az együttes fellépés helyét, idejét, a résztvevők feladatait stb. A szervezés és megjelenítése időben eltérhet egymástól, így a szervező jelenléte nélkül is megvalósulhat a zavargás. Lehetséges olyan formációja is, hogy az egyébként más célból összegyűlt erőcsoport hangulatát változtatja meg a szervező a tényállásban írtak irányában.
c) tömegzavargás vezetése Mindenben megegyezik a szervezkedésnél kifejtettekkel (Btk. 139/A. § 2.). A vezető az együttes fellépést irányítja, a résztvevők feladatait meghatározza. A tömegzavargásnak egyszerre több vezetője és szervezője is lehet.
3. A bűncselekmény közvetlen célja azonos a bűncselekmény irányultságával. Kilépve az elkövetők szubjektumából tárgyiasul és kívülállóknak megmutatja a tömegzavargás irányultságát. Megnyilvánulhat táblák, transzparensek vitelében, de jelszavakban is. A törvényi tényállás szerint a tömegzavargás közvetlen célja az, hogy a passzív alanyokat az alkotmányos jogkörük gyakorlásában akadályozza vagy intézkedésre kényszerítse.
Alkotmányos jogkör fogalma A törvényi tényállásban szereplő passzív alanyok Alkotmányban meghatározott feladatainak az elvek szerint ellátását jelenti.
Akadályoztatás fogalma Általában minden olyan tevékenység, amely gátolja az eljárás rendes menetét, megszakítja vagy éppen meghiúsítja valamilyen eljárási cselekmény foganatosítását. Adott esetben az alkotmányos jogkör gyakorlását. Az akadályozás minden esetben aktív magatartás.
Intézkedésre kényszerítés fogalma Az alkotmányos jogkör gyakorlója saját akaratával ellentétes, a tömeg akaratának megfelelő cselekvésre kényszerít.
Az akadályoztatás és az intézkedésre kényszerítés módja
a) erőszak, vagy
b) erőszakkal fenyegetés.
Az elkövetési mód tekintetében utalunk a 139. § 3. pontjában kifejtettekre azzal, hogy az erőszak, illetőleg az ezzel fenyegetésen személy elleni erőszakot kell érteni.
4. A bűncselekmény alanya bárki lehet. A szervező és a vezető - bár a szervezés felbujtásszerű magatartás - tettesként felel. Bűnsegéd minden aktív magatartást kifejező személy, aki nem vezető, nem szervező és résztvevői minősége nem állapítható meg.
5. A lázadás csak egyenes szándékkal valósítható meg, miután célzatos magatartás. Az elkövető tisztában van a saját tevékenységével, a tömeg fellépésének irányával, a tömegmozgás következményeivel vagyis, hogy az erőtömörítés alkalmas az Országgyűlés, a köztársasági elnök, a Legfelsőbb Bíróság vagy a Kormány rendeltetésszerű, alkotmányos működésének a megzavarására. Szükséges megjegyezni, hogy ettől az állásponttól eltérően a jogirodalomban létezik olyan nézet is, amely a lázadás bűntettét eshetőleges szándékkal is elkövethető, célzat nélküli bűncselekményként értékeli arra figyelemmel, hogy az elkövetők egyéni elképzelései közömbösek.
6. Az elkövetési magatartások tanúsításával a bűncselekmény befejezett, a tényállásban eredmény nem szerepel.
A cselekmény kiemelkedő társadalomra veszélyességét jelzi a törvényhozó azzal, hogy az előkészületet is büntetni rendeli. A 18. § (1) bekezdésben meghatározott előkészületi cselekmények közül az elkövetésre felhívás a felbujtással rokon. A tömegmozgatást előidéző eredményes felhívás önálló tettesi magatartást (szervezői, vezetői) valósíthat meg, míg az eredménytelen felhívás esetén a lázadás előkészülete kerülhet megállapításra.
7. A tömegzavargás vezetője, szervezője nem, csak a zavargásban résztvevő elkövető élvez büntetlenséget a (3) bekezdés szerint.
A büntetlenség feltételei
a) a tömegzavargás elhagyása (magatartás),
b) önként vagy hatóság felhívására (magatartás módja),
c) az erőszakos cselekmények megkezdése előtt (magatartás tanúsításának ideje).
8. Halmazat, elhatárolási kérdések
a) A törvényi tényállásban felsoroltaknál alacsonyabb szintű szervnek a jogszerű eljárásban történő akadályoztatását vagy intézkedésre kényszerítését nem indokolt állam elleni bűncselekménynek tekinteni. Ilyen esetben csoportosan elkövetett hivatalos személy elleni erőszak vagy más bűncselekmény megállapítására kerülhet sor.
b) Ha a lázadás következtében az érintett politikai szerv valamelyik tagja testi épségében sérelmet szenved, a lázadás mellett halmazatban annyi rendbeli testi sértés állapítható meg, amennyi a sértettek száma.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
140. § (1) 1. t. lázadás bűntette
140. § (1) 2. t. lázadás szervezésének (vezetésének) bűntette
140. § (2) lázadás előkészületének bűntette.
alkotmányos jogköre gyakorlásában erőszakkal vagy ezzel fenyegetve akadályozza, vagy intézkedésre kényszerítse, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő; a tömegzavargás szervezője vagy vezetője öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki lázadásra irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(3) Nem büntetendő lázadás miatt az a résztvevő, aki a tömegzavargást önként vagy a hatóság felhívására az erőszakos cselekmények megkezdése előtt elhagyja.
Kártevés
141. §
Rombolás
142. § (1) Aki a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjének megzavarása céljából közművet, termelő-, közforgalmi vagy hírközlő üzemet vagy annak berendezését, középületet vagy építményt, termékkészletet, hadianyagot vagy rendeltetésénél fogva hasonlóan fontos más vagyontárgyat megsemmisít, használhatatlanná tesz, vagy megrongál, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés öt évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztés, ha a rombolás különösen súlyos hátránnyal jár.
(3) Aki rombolásra irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
A rombolás törvényi tényállásában az elkövető, vagy elkövetők az alkotmányos rendet eredménybűncselekmény elkövetésével veszélyezteti(k).
1. A bűncselekmény jogi tárgya A Magyar Köztársaság alkotmányos rendje (részleteiben a 139. §-ához fűzött indokolás 1. pontja) hasonlóan a több állam elleni bűncselekmények törvényi tényállásához.
A rombolás tényállásában a törvényhozó felsorolja azokat a vagyontárgyakat, amelyeket az elkövető cselekménye közvetlenül sért. A bűncselekmény elkövetési tárgyainak felsorolása azonban nem teljes, mert az egyes megnevezések maguk is több vagyontárgyat ölelnek fel, illetve a védett tárgyak közé veszi a "rendeltetésénél fogva hasonlóan fontos más" vagyontárgyat is, amely további vagyontárgyak mint elkövetési tárgyak lehetőségére utal.
A "hasonlóan fontos" kifejezés használata viszont azt fejezi ki, hogy a rombolás elkövetési tárgya csak olyan vagyontárgy lehet, amelynek megsemmisítése stb. - rendeltetésénél fogva is - sértheti vagy veszélyeztetheti a bűncselekmény jogi tárgyát. A jogtárgy az alább felsorolt vagyontárgyak sérelmén keresztül kerül veszélyhelyzetbe. Ezek olyan vagyontárgyak, amelyek sérelme a tényállásban szereplő cél megvalósítására alkalmas.
Ezek a vagyontárgyak a következők
A közmű olyan műszaki berendezés, termelői egység, amely az ipar, a mezőgazdaság és a lakosság folyamatos víz-, gőz-, villany-, gáz-, hőenergia ellátását biztosítja, illetőleg a lakosság elemi kényelmét és egészségét szolgálja.
A termelőüzem minden olyan üzem, amelyben terméket vagy terményt készítenek, illetőleg állítanak elő.
Közforgalmú üzemek a közlekedés, a személy- és áruszállítás feladatait ellátó üzemek.
Hírközlő üzemek a posta, a rádió, a televízió, a sajtó üzemei.
A felsorolt üzemek vonatkozásában a törvényi tényállás az üzemek berendezéseire is utal, mivel ezek is alkalmasak arra, hogy velük kapcsolatban a rombolás megvalósuljon. Ez az utalás a jogi védelem teljességének a biztosítását szolgálja.
Középület vagy építmény. Középület a valamely közület vagy intézmény céljaira használt, rendszerint nagyobb építmény. Az építmény minden olyan egyéb létesítmény, amelynek meghatározott gazdasági stb. rendeltetése van (pl. duzzasztógát, kikötő, repülőtéri kifutópálya stb.).
Termékkészlet. A Btk. 137. § 10. pontja szerint "termék az ipari és a mezőgazdasági termék (termény), akár nyersanyag, akár félgyártmány vagy készáru; a termékkel egy tekintet alá esik az élő állat, valamint a termelőeszköz akkor is, ha ingatlan."
Hadianyag. A köznapi értelemben vett hadianyagon kívül ide kell sorolni azokat a dolgokat is, amelyek a hadi potenciált közvetlenül érintik.
2. A bűncselekmény elkövetési magatartása
A rombolás elkövetési magatartásai az elkövetési tárgyak
a) megsemmisítése,
b) használhatatlanná tétele,
c) megrongálása.
Az elkövetési magatartások fokozatosságot jeleznek, amennyiben legsúlyosabb magatartási forma a vagyontárgy megsemmisítése, legenyhébb sérelmet a megrongálás idéz elő, míg a kettő közötti átmenetet a használhatatlanná tétel jelzi.
a) A vagyontárgy megsemmisítése A vagyontárgy olyan fokú rongálása, amelynek következtében az az eredeti állapotában már nem állítható vissza. Az állaga megszűnt vagy a károsítás folytán használhatósága teljesen elveszett.
b) A vagyontárgy használhatatlanná tétele A vagyontárgy rendeltetésének megfelelő felhasználását - állagának károsítása nélkül - időlegesen vagy véglegesen kizárja. Közömbös, hogy adott esetben a vagyontárgy rendeltetésszerű használatának csak ideiglenesen nem felel meg és viszonylag kisebb mérvű munkaráfordítással vagy anyagpótlással a hiányosság korrigálható. A használhatatlanná tétel nem csak rongálással idézhető elő. Valamely alkatrész kivétele, valamely műszaki kapcsolat kiiktatása stb. révén is elérhető.
c) A vagyontárgy megrongálása A vagyontárgy állagának olyan károsítását jelenti, mely nem eredményezi annak megsemmisülését de a használhatóságát hátrányosan befolyásolja.
Mindhárom elkövetési magatartás megvalósítható tevéssel és mulasztással egyaránt. A mulasztással tanúsítható rongálás lehet ún. passzív szabotázs is, így a tényállásban megjelölt céllal termelő-, hírközlő stb. üzem működését megszünteti vagy korlátozza, illetőleg annak a körében a munkát hiányosan végzi vagy végezteti, üzemi vagy vállalkozási célra szolgáló akár saját, akár hitelből származó tőkét felhasználatlanul hagyja stb.
3. A rombolás eredmény bűncselekmény. Ez az elkövetési magatartások természetből adódik. A törvényi tényállás az elkövetési magatartásokat meghatározó fogalmakon keresztül közvetve jelöli meg az eredményt így a megsemmisülést, a használhatatlanná válást vagy megrongálódást.
Amennyiben az állagsérelem nem következik be, az erre irányuló magatartás csak a rombolás kísérlete. Ha a vagyontárgy nem válik használhatatlanná vagy nem semmisül meg, szintén csak a cselekmény megkísérléséről, de nem a magatartás megvalósulásáról van szó.
A bűncselekménynek ennél távolabbi kihatásai - erkölcsi, politikai jellegű hátrányai - is lehetnek.
A büntetőjogi felelősségnek nem feltétele a károsításon felül további következmények tényleges létrejötte, nevezetesen a cél megvalósulása, az alkotmányos rend zavarásnak a bekövetkezése.
4. A bűncselekmény alanya állampolgárságra tekintet nélkül bárki lehet és valamennyi elkövetői alakzat előfordulhat.
5. A bűncselekmény csak egyenes szándékkal követhető el, mivel a törvényi tényállás a célzatot is tartalmazza. Az elkövető célja a Magyar Köztársaság alkotmányos rendjének megzavarása. Az elkövető tisztában van magatartásának az állagsérelem előidézésére való alkalmasságával, a sértett objektum mibenlétével, az eredmény bekövetkezésének a lehetőségével és a magatartást azért tanúsítja, mert az előre látott következményeket kívánja annak elérése érdekében, hogy ezzel az alkotmányos rendet megzavarja.
6. A 143. § (3) bekezdése a rombolás előkészületét rendeli büntetni, amely a cselekmény fokozott társadalomra veszélyességére utal.
Kísérlet megállapítására kerülhet sor, ha az eredmény bekövetkezése - megsemmisülés, megrongálódás, használhatatlanná válás - elmarad.
7. A bűncselekmény társadalomra veszélyességét fokozza, ha a rombolás különösen súlyos hátránnyal jár.
A hátrány anyagilag, erkölcsileg, politikailag a cselekmény következménye.
Az anyagi jellegű hátrány súlyosságának eldöntése viszonylag egyszerű. Jóval bonyolultabb a káros erkölcsi, politikai hatások felmérése és büntetőjogi értékelése. Ezek részben kapcsolódhatnak anyagi jellegű hátrányokhoz is.
A különösen súlyos hátrány megállapítása az eset összes körülményének igen gondos, részletező elemzését igényli. Különösen súlyosnak tekinthető a hátrány pl. ha következményei nemzetközi kihatásúak, vagy ha a sérelem helyrehozása rendkívül nagy erőfeszítéseket vagy hosszabb időt igényel.
8. A rombolás valódi halmazatban állhat a 139. §-ban meghatározott alkotmányos rend erőszakos megváltoztatásával és a 140. §-ban megfogalmazott lázadással.
A rombolás alaki halmazatban állhat a 260. §-ban meghatározott közérdekű üzem működése megzavarásával és a 324. §-ban írt rongálással. Üzem megzavarásának törvényi tényállását - a rongáláshoz képest - speciálissá teszi a szóba jöhető objektumok körülhatárolása. Tovább szűkíti a kört a törvényhozó a rombolás tényállásával, ahol egy újabb speciális körülményt, a célzatot értékeli. Így a cselekmények között látszólagos a halmazat.
Amennyiben a rombolás folytán emberélet esett áldozatul vagy személyek testi épsége, egészsége károsodott, bűnhalmazat megállapításának van helye.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
142. § (1) rombolás bűntette
142. § (2) különösen súlyos hátránnyal járó rombolás bűntette
142. § (3) rombolás előkészületének bűntette.
Merénylet
143. §
Hazaárulás
144. § (1) Az a magyar állampolgár, aki abból a célból, hogy a Magyar Köztársaság függetlenségét, területi épségét vagy alkotmányos rendjét sértse, külföldi kormánnyal vagy külföldi szervezettel kapcsolatot vesz fel vagy tart fenn, bűntettet követ el, és öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés tíz évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztés, ha a hazaárulást
a) súlyos hátrányt okozva,
b) állami szolgálat vagy hivatalos megbízatás felhasználásával,
c) háború idején,
d) külföldi fegyveres erőnek behívásával vagy igénybevételével
1. A hazaárulás jogi tárgyát a törvényhozó a célzat irányával megjelölve határozza meg. Ez a Magyar Köztársaság állambiztonsága és alkotmányos rendje, közvetlen tárgya pedig a Magyar Köztársaság függetlensége, területi épsége és alkotmányos rendje.
a) Az ország függetlenségén a külső önállóságot kell érteni, amelynek lényege, hogy a Magyar Köztársaság saját államisággal bír.
b) A területi épség a Magyar Köztársaság térségének sértetlenségét jelenti, amelyen az állami főhatalom érvényesül. Ez a terület a nemzetközi szerződésekben megállapított határok között lévő szárazföld, az ezen belül található belvizek és az ország között elterülő légtér.
c) Az ország alkotmányos rendje (részletes magyarázat a 139. §-nál).
2. A törvényi tényállás két olyan elkövetési magatartást határoz meg, amellyel a magyar állampolgár a külföldi kormánnyal, illetőleg szervezettel érintkezésbe bocsátkozik.
a) Külföldi kormánnyal vagy szervezettel kapcsolat felvétele kétoldalúságot jelent. Be. fejezettnek akkor tekinthető a bűncselekmény, ha az elkövető szóban, írásban vagy más módon (közvetítő útján) kapcsolatba került a külföldi kormánnyal vagy szervezettel. Ha ez a magatartás meghiúsul mielőtt a kapcsolat létrejött volna, a cselekmény kísérlete állapítható meg.
b) A kapcsolat fenntartása esetén az elkövető és a külföldi kormány vagy szervezet között az összeköttetés már létrejött, a kapcsolat folyamatos.
Az elkövetési magatartás aktív tevékenységet jelez, tehát a tényállás mulasztással nem valósítható meg.
A külföldi kormány fogalma részletes kifejtést nem igényel.
A külföldi szervezet fogalma már magyarázatra szorul. A külföldi szervezeten meghatározott célt szolgáló csoport és intézmény értendő. A külföldi szervezet lehet katonai, gazdasági, szociális, kulturális, politikai vagy bármely célja létrejött egység függetlenül attól, hogy a magyar állam azt hivatalosan elismerte vagy sem továbbá, hogy az nyíltan vagy titokban tevékenykedik. Egyetlen követelmény, hogy a szervezet az állam érdekeivel ellentétes érdekeket képviseljen.
Szükséges megjegyezni, hogy a jogirodalomban a külföldi szervezet fogalmát illetően több fajta nézet alakult ki.
a) Külföldi szervezet az ország területén kívül működő bármely szervezet, amely az említett érdekeket sértő cselekmény támogatására vagy megvalósítására alkalmas,
b) az állam területén kívül működő szervezetről van szó, de feltétel, hogy az irányításában külföldi állampolgárok is részt vegyenek,
c) határon belül lévő szervezet is ilyennek tekinthető, ha az külföldi.
3. Tettesi minőségben a hazaárulás alanya csak magyar állampolgár lehet. Azonos megítélés alá esik a kettős állampolgár is. Felbujtóként vagy bűnrészesként nem magyar állampolgár is felelősségre vonható.
4. Tényállási elemként szerepel a célzat, ezért a hazaárulás csak egyenes szándékkal követhető el. Az elkövetőnek tisztában kell lennie a tanúsított magatartás veszélyeztetésének lehetőségével és ezt a következményt kívánja is. A bűncselekmény alapesete immateriális delictum, megállapításához eredmény bekövetkezése nem szükséges, de a cselekménynek alkalmasnak kell lennie a cél megvalósítására.
A bűncselekmény befejezett a megjelölt magatartások tanúsításával.
A cselekmény fokozott társadalomra veszélyességére utal, hogy a (3) bekezdés az előkészületet is büntetni rendeli.
5. A bűncselekmény minősítő körülményei
a) Súlyos hátrány okozása
b) Állami szolgálat vagy hivatalos megbízatás felhasználásával elkövetett hazaárulás. Ekkor a magyar állampolgár a személyes bizalmon alapuló fokozott hűség kötelezettségét is megsérti.
c) Háborún azon időszakot kell érteni, amikor az Országgyűlés által kinyilvánított hadiállapot fennáll, de ilyennek tekintendő a 137. § 9. pontja szerint az állam biztonságát súlyosan fenyegető veszély.
d) Külföldi fegyveres erő Nagyobb létszámú felfegyverzett csoportot jelent külföldi részvétellel. A behívás az ország területén kívül tartózkodó fegyveres erőkre, az igénybevétel pedig a belföldön állomásozókra vonatkozik.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
144. § (1) hazaárulás bűntette
144. § (2) a) súlyos hátrányt okozó hazaárulás bűntette
144. § (2) b) állami szolgálat (hivatalos megbízatás) felhasználásával elkövetett hazaárulás bűntette
144. § (2) c) háború idején elkövetett hazaárulás bűntette
144. § (2) d) külföldi fegyveres erő behívásával (igénybevételével) elkövetett hazaárulás bűntette
144. § (3) 1. t. hazaárulás előkészületének bűntette
144. § (3) 2. t. háború idején hazaárulás előkészületének bűntette.
követik el.
(3) Aki hazaárulásra irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt egy évtől öt évig, háború idején két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
Hűtlenség
145. § Az a magyar állampolgár, aki állami szolgálatával vagy hivatalos megbízatásával visszaélve külföldi kormánnyal vagy külföldi szervezettel kapcsolatot vesz fel vagy tart fenn, és ezzel a Magyar Köztársaság függetlenségét, területi épségét vagy alkotmányos rendjét veszélyezteti, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig, háború idején öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. A bűncselekmény jogi tárgya hasonlóan a hazaáruláséhoz, a Magyar Köztársaság függetlensége, területi épsége és alkotmányos rendje.
2. Az elkövetési magatartások - kapcsolat felvétele és kapcsolat tartása - azonosak a hazaárulás elkövetési magatartásaival, de az elkövető részéről hiányzik az állam elleni célzat.
Az elkövetési magatartás egy elkövetési móddal bővül Az elkövető állami szolgálatával vagy hivatalos megbízatásával való visszaélés. Ezért hűtlenség esetében a kapcsolat hivatalos jelleggel létesül, de az elkövető azt megbízatásához hűtlenül, a jogszerű kapcsolat rendeltetésével össze nem egyeztethetően érvényesíti.
A hűtlenség veszélyeztetési bűncselekmény, megvalósulásához eredmény nem szükséges. Be. fejezett, ha a hivatalos megbízatással visszaélve olyan kapcsolat létesül, amely a Magyar Köztársaság tényállásban írt érdekeit veszélyezteti.
3. Tettes csak magyar állampolgár lehet, aki állami szerv szolgálatában áll vagy hivatalos megbízatást teljesít.
4. A bűncselekmény alanyi elemeit illetően a hűtlenséget csak szándékosan lehet elkövetni. A megvalósulásához célzat nem szükséges. Az elkövetőnek azt kell felismerni, hogy visszaélésével a Magyar Köztársaság jelentős érdekeit - függetlenségét, területi épségét vagy alkotmányos rendjét veszélyezteti és azt kívánja vagy abba belenyugszik.
Lényegében számos motívum és többfajta cél vezérelheti az elkövetőt a visszaélésben, csak egy nem, a bűncselekmény jogi tárgya veszélyeztetésének a célja, mert ez esetben a 144. § (2) bekezdés b) pontja valósul meg. A visszaélés nyomán a kapcsolat felvételének vagy fenntartásának alkalmasnak kell lennie a Magyar Köztársaság függetlenségének, területi épségének vagy alkotmányos rendjének a veszélyeztetésére. Ezért - álláspontunk szerint - e cselekmény egyenes szándékkal nem követhető el, amennyiben az elkövető előre látja a veszélyhelyzet kialakulásának a lehetőségét, s azt kívánja, úgy már erre irányuló magatartása a hazaárulás minősített esetét valósítja meg.
A hűtlenség tehát az eshetőleges szándékkal való elkövetés esete.
5. Minősített esete A háború idején történő megvalósítást a törvényhozó szigorúbban rendeli szankcionálni (lásd a 144. §-ához fűzött magyarázat)
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
145. § 1. t. hűtlenség bűntette
145. § 2. t. háború idején elkövetett hűtlenség bűntette.
Az ellenség támogatása
146. § (1) Aki háború idején a Magyar Köztársaság katonai erejének gyengítése céljából az ellenséggel érintkezésbe bocsátkozik, annak segítséget nyújt vagy a saját, illetőleg a szövetséges fegyveres erőnek hátrányt okoz, bűntettet követ el, és tíz évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki az ellenség támogatására irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. E bűncselekmény jogi tárgya a Magyar Köztársaság alkotmányos rendje és az állam biztonsága. (Az alkotmányos rend fogalmára lásd a 139. §-ához fűzött indokolást, 1. pont.) Közvetlenül sérti a tényállásban felsorolt érdekeket, az ellenséggel történő együttműködés útján vagy a saját, illetve szövetséges fegyveres erők elárulásával.
Közvetlen elkövetési tárgy az állam katonai ereje, amely magába foglalja a teljes haderőt, valamennyi fegyvernemet és ezek funkcionálásához szükséges hátteret is, például hadiipar.
2. A törvényi tényállás három elkövetési magatartást tartalmaz.
a) Érintkezésbe bocsátkozás,
b) segítségnyújtás,
c) saját, illetőleg szövetséges fegyveres erőknek való hátrányokozás.
Ellenség fogalma - az országgal hadiállapotban lévő másik állam, annak fegyveres ereje.
a) Érintkezésbe bocsátkozás bármely kapcsolatfelvételt vagy fenntartást magában foglal és szükségtelen annak formája, gyakorisága továbbá az is, hogy abból az ellenségnek tényleges előnye származzon.
b) Segítségnyújtás esetében nem követelmény az ellenséggel való kapcsolatba bocsátkozás és elképzelhető, hogy arról a másik fél nem is bír tudomással.
c) A hátrányokozás a saját, illetve szövetséges fegyveres erők pozíciójának negatív irányba történő megváltoztatása, amely okszerűen és rendszerint együtt jár az ellenségnek való segítségnyújtással.
Mind a segítségnyújtást, mind pedig a hátrányokozást a konkrét tettesi cselekmény mindenirányú határának értékelésével lehet megállapítani figyelembe kell venni a politikai határokat, a fegyveres erők harcképességét, fegyelmi helyzetével kapcsolatos változásokat.
A segítségnyújtás és a hátrányokozás tevékenységgel és mulasztással, míg az érintkezésbe bocsátkozás aktív magatartással valósítható meg.
A három elkövetési magatartás között különbség áll fenn arra figyelemmel is, hogy mikor fejeződik be a bűncselekmény.
Az érintkezésbe bocsátkozás esetén a kapcsolatfelvétellel befejeződik a bűncselekmény. A segítségnyújtás esetében azonban a befejezettség megállapításához eredmény is szükséges. Az erre irányuló tevékenység abban az esetben értékelhető befejezett bűncselekményként, ha a segítségnyújtásból az ellenséges fegyveres erőnek előnye származott.
Ugyanez érvényes a hátrányokozásra is. E tevékenység esetében meghatározott eredmény, a hátrány bekövetkezésével válik befejezetté a cselekmény. Nem feltétele a befejezettségnek egyik magatartás esetében sem, hogy a Magyar Köztársaság katonai ereje ténylegesen gyengüljön, mert ezt az elemet a törvényhozó célzatként értékeli.
3. Az ellenség támogatása - a törvényi tényállásból kitűnően - csak háború idején követhető el. Háború fogalmán a hazaárulásnál kifejtettek az irányadók.
4. A törvényi meghatározásból következik, hogy a bűncselekmény alanya nemcsak magyar állampolgár, hanem bárki lehet.
A miniszteri indokolás kimondja, hogy a jogilag védett tárgy természete miatt az elkövetési kör nem korlátozódik a magyar állampolgárokra. A jogirodalomban létezik olyan álláspont is, mely szerint az ellenséges állam polgárát ki kell zárni ebből a körből, hisz őket a hűségesküjük saját államukhoz köti.
5. A cselekmény csak szándékosan követhető el. A tényállásban célzatot is értékel a törvényhozó. Az elkövető célja a Magyar Köztársaság katonai erejének gyengítése. Az elkövetőnek tisztában kell lennie saját cselekményével, azzal, hogy az ellenséggel kerül kapcsolatba, magatartása következményeivel és éppen azért tanúsítja a magatartást, mert a cselekménye következményeit kívánja.
6. A cselekmény fokozott társadalomra veszélyességére utal, hogy a törvényhozó a (2) bekezdésben az előkészületet is büntetni rendelte.
7. Az ellenség támogatásának bűntette a 144. § (2) bekezdés c) pontjában meghatározott hazaárulás minősített esetéhez képest speciális, így e két bűncselekmény között látszólagos halmazat áll fenn.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
146. § (1) az ellenség támogatásának bűntette
146. § (2) § az ellenség támogatására irányuló előkészület bűntette.
Kémkedés
147. § (1) Aki idegen hatalom vagy idegen szervezet részére a Magyar Köztársaság ellen hírszerző tevékenységet végez, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki az (1) bekezdésben meghatározott kémkedést államtitok kiszolgáltatásával követi el, öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. A bűncselekmény tárgya A Magyar Köztársaság alkotmányos rendje, az állam biztonsága valamint fontos politikai, katonai, társadalmi vagy gazdasági érdeke.
Minden állam alapvető érdeke, hogy jelentős információk - állami akarat hiányában - ne jussanak külföldre. A tényállásban írt magatartás ezt az érdeket sérti. Az elkövetési tárgy lehet bármely adat, amely alkalmas a Magyar Köztársaság elleni felhasználásra. Ez lehet pl. egyébként ismert információk sajátos, célzatos rendszerezése, elemzése. Az adatok valóságtartalma és megjelenési formája is közömbös.
2. A bűncselekményt megvalósító elkövetési magatartás hírszerző tevékenység végzése "a hírszerző tevékenység adatok megszerzését, gyűjtését és kiszolgáltatását jelenti külföldi kémszervezet részére. A hírszerzés több mint titkos adatszerző, adatszolgáltató tevékenység, magában foglalja az olyan tevékenységet is, mint például a hírszerző szervezet részére megfelelő személy felkutatása, kompromittálása, hírszerző rezidenturák működtetése." (1989. évi XXV. törvény 9. §-ának módosító rendelkezéséhez és az 1993. évi XVII. törvény 35. §-ához fűzött miniszteri indokolás).
A törvény az elkövetési tevékenység - a hírszerzés - egyes mozzanatait nem taglalja, hanem azt egységes folyamatnak tekinti. A hírszerzés olyan cselekménysorozat, amely az adatok megszerzésével kezdődik, gyűjtésével folytatódik, majd az adatok kiszolgáltatásával ér véget. A kiszolgáltatás történhet aktív és passzív formában egyaránt.
A hírszerző tevékenység végzése
a) idegen hatalom, vagy
b) idegen szervezet részére történik.
a) Idegen hatalom a Magyar Köztársaságon kívüli bármely államhatalmat jelenti.
b) Idegen szervezet külföldi állampolgárok által is irányított minden olyan szervezet, amely tevékenységét a határon kívül fejti ki. A szervezetnek nem szükséges katonai jellegűnek lennie, hanem bármely gazdasági, kulturális, szociális, illetve egyéb célokat megvalósító szervezet szóba jöhet, melynek akár csak részben is feladata a Magyar Köztársaság elleni tevékenység, egyszóval amelynek hírszerző jellege megállapítható. Felmerül mind a törvényi tényállás dogmatikai elemzése mind a praktikum ismerete folytán, hogy idegen szervezet működhet a magyar államhatárokon belül is.
A kémkedés immateriális delictum, megvalósulásához eredmény bekövetkezése nem szükséges.
3. Állampolgárságra tekintet nélkül a bűncselekmény elkövetője bárki lehet.
4. A bűncselekmény csak szándékosan követhető el, azonban az egyenes szándék mellett az eshetőleges szándékkal is megvalósítható a tényállás.
Az elkövető tisztában van a cselekményével, tudja, hogy az általa kiszolgáltatott adat a Magyar Köztársaság ellen felhasználható; az előre látott érdeksérelmet kívánja vagy abba belenyugszik. A törvényhozó célzatot nem kíván meg, a motívum is közömbös. Az elkövetés akkor is megállapítható, ha az elkövetőt nem politikai, hanem anyagi érdek motiválja.
5. A magatartás minősített esete, ha a kémkedést államtitok kiszolgáltatásával követik el. Ez megvalósul, ha az idegen hatalom vagy idegen szervezet előtt az államtitok ismertté válik.
6. A bűncselekmény szakaszai A bűncselekmény a hírszerző tevékenység végzésével befejezett. A jogi tárgy sérelmét ténylegesen a hírszerző tevékenység során összegyűjtött adatok átadása jelentené. A törvényhozó azonban előrehozza a büntetőjogi védelmet és a magatartást már az adatgyűjtéstől befejezetté nyilvánítja. A kísérlet tehát olyan esetekben állapítható meg, ha az elkövető megkezdi az adat megszerzésére irányuló magatartását, de nem jut hozzá azokhoz.
A cselekmény fokozott társadalomra veszélyessége miatt a (3) bekezdésben a törvényhozó az előkészületet büntetni rendeli.
7. A (4) bekezdés szerint a hírszerző tevékenységre ajánlkozás vagy vállalkozás elkövetésekor nem az előkészülettől elállás általános szabálya érvényesül, ugyanis nem elegendő az önfeljelentés, hanem együttes feltétel a külföldi kapcsolat teljes feltárása is.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
147. § (1) kémkedés bűntette
147. § (2) államtitok kiszolgáltatásával elkövetett kémkedés bűntette
147. § (3) kémkedés előkészületének bűntette.
(3) Aki kémkedésre irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(4) Nem büntethető a hírszerző tevékenységre ajánlkozás vagy vállalkozás miatt, aki - mielőtt egyéb hírszerző tevékenységet fejtett volna ki - az ajánlkozását vagy vállalkozását a hatóságnak bejelenti, és a külföldi kapcsolatát teljesen feltárja.
A szövetséges fegyveres erő ellen elkövetett kémkedés
148. § A 147. § szerint büntetendő, aki a kémkedést a Magyar Köztársaság vagy a kölcsönös katonai segítségnyújtás kötelezettségét tartalmazó hatályos nemzetközi szerződés szerint a Magyar Köztársasággal szövetséges állam területén, szövetséges fegyveres erő (368. §) ellen követi el.
A törvényi tényállást az 1997. december 16. napján aláírt és az 1999. évi I. törvénnyel kihirdetett, kölcsönös katonai segítségnyújtási kötelezettséget tartalmazó nemzetközi szerződés hívta életre.
A szövetséges fegyveres erő ellen elkövetett kémkedés a Btk. 147. §-ban szabályozott kémkedés tényállásához képest szűkebb, azonos büntetési tétel mellett, speciális elemeket tartalmaz.
1. A bűncselekmény tárgya a Magyar Köztársaság és a kölcsönös katonai segítségnyújtás kötelezettségét tartalmazó hatályos nemzetközi szerződés szerint vele szövetséges állam katonai érdeke.
Az elkövetés tárgya lehet bármely adat, amely alkalmas a Magyar Köztársaság és a vele szövetséges állam elleni felhasználásra, és amely a szövetséges és fegyveres erő ellen irányul.
Szövetséges fegyveres erő a kölcsönös katonai segítségnyújtás kötelezettségét tartalmazó hatályos nemzetközi szerződés szerint a Magyar Köztársasággal szövetséges államnak fegyveres erői, valamint az e szerződés alapján létrehozott katonai szervezetek és parancsnokságok (lásd bővebben a Btk. 368. §-ához fűzött magyarázatnál).
Közömbös az adatok megjelenési formája és valóságtartalma is.
2. A bűncselekményt megvalósító magatartás, mint ahogy a törvényi tényállásban is szerepel - a kémkedés.
A kémkedés hírszerző tevékenység végzése, amely több, mint titkos adatszerző, adatszolgáltató tevékenység. Magában foglalhatja pl. a hírszerző szervezet részére megfelelő személy felkutatását, komprommitálását is. (lásd bővebben a Btk. 147. §-ához fűzött magyarázatnál.)
3. A bűncselekmény elkövetője, állampolgárságra tekintet nélkül bárki lehet.
A bűncselekmény csak szándékosan követhető el. Eshetőleges szándékkal is megvalósítható a tényállás.
Az elkövető tisztában van a cselekményével, tudja, hogy az általa kiszolgáltatott adat a Magyar Köztársaság vagy a vele szövetséges fegyveres erő ellen felhasználható, az előre látott érdeksérelmet kívánja, vagy abba belenyugszik. A cselekmény nem célzatos és az elkövetőt anyagi érdek éppen úgy motiválhatja, mint a politikai.
149. §
Feljelentés elmulasztása
150. § (1) Aki hitelt érdemlő tudomást szerez arról, hogy az alkotmányos rend erőszakos megváltoztatása, az alkotmányos rend elleni szervezkedés, lázadás, rombolás, hazaárulás, hűtlenség, ellenség támogatása, kémkedés készül, vagy még le nem leplezett ilyen bűncselekményt követtek el, és erről a hatóságnak, mihelyt teheti, nem tesz jelentést, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Az (1) bekezdésben felsorolt bűncselekmény feljelentésének elmulasztásáért az elkövető hozzátartozója nem büntethető.
1. Az elkövető akadályozza az igazságszolgáltatás menetét, de magatartása nem általában az igazságszolgáltatás érdekeit, hanem konkrétan az állam elleni bűncselekmények elkövetőinek felelősségre vonásához fűződő társadalmi érdeket sérti.
2. Az elkövetési magatartás a hatóságnál teendő bejelentés elmulasztása a készülő és a befejezett bűncselekményekről.
Készülő bűncselekmény Az előkészületi és a kísérleti szakban lévő cselekmény.
Befejezett bűncselekmény, amikor az elkövető valamely konkrét bűncselekmény törvényi tényállásában meghatározott valamennyi tényállási elemet kimerítette.
A feljelentés elmulasztása tiszta mulasztási bűncselekmény.
Mint valamennyi tiszta mulasztási bűncselekmény törvényi tényállása, ez is tartalmazza annak az aktív magatartásnak a körülírását, amelyet az elkövetőnek tanúsítania kellett volna és tartalmazza azt az időt, ameddig az elkövető büntetőjogi következmények nélkül eleget tehetett volna a kötelezettségének.
Az elvárt aktív magatartás a törvényi tényállásban megjelölt állam elleni bűncselekményeknek a hatóság tudomására hozása. A kötelezettségnek több formában lehet eleget tenni bejelentéssel, szóban, írásban. Hatóságon a büntető ügyekben eljáró szerveken kívül más hatóságokat is érteni kell.
Az időtényező esetenként változó. Az elkövetőtől ésszerűen elvárható időtartamot jelenti.
A törvényi tényállás tárgyi eleme a tudomásszerzés hitelt érdemlősége, amelyet objektív oldalról kell megvizsgálni. Általában akkor hiteltérdemlő a tudomásszerzés, ha az információ forrásának valódiságában az általános élettapasztalat szerint bízni lehet, de mindenképpen az, ha az értesítés közvetlen észlelésen alapul vagy az elkövetőtől származik.
3. Tettes bárki lehet állampolgárságra tekintet nélkül, kivéve az elkövető hozzátartozóit.
4. A bűncselekmény csak szándékosan valósítható meg, amely egyenes és eshetőleges szándék egyaránt lehet.
Az elkövető tisztában van azzal, hogy
- az általa észlelt vagy másként tudomására jutott cselekmény készülő vagy befejezett állam elleni bűncselekmény,
- meggyőződött arról, hogy az hitelt érdemlő, mert valóságos tényeken alapul,
- tudja, hogy feljelentési kötelezettsége van,
- feljelentési kötelezettségének azonban nem tesz eleget, mert nem kívánja a hatóságot támogatni, egyetért az állam elleni bűncselekmény elkövetőjével vagy pedig közömbös aziránt, hogy az elkövetőről és a cselekményről a hatóság tudomással bírjon és büntetést alkalmazzon.
A cselekmény nem eredménybűntett.
5. A lelkiismereti konfliktus elkerülése érdekében a (2) bekezdés a feljelentési kötelezettség alól feltétel támasztása nélkül kiveszi a hozzátartozót.
A hozzátartozó fogalmát a 137. § 5. pontja határozza meg.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
150. § (1) az alkotmányos rend erőszakos megváltoztatása (az alkotmányos rend elleni szervezkedés, lázadás, rombolás, hazaárulás, hűtlenség, ellenség támogatása, kémkedés) feljelentése elmulasztásának vétsége.
Más szocialista állam elleni bűncselekmények
151. §
Mellékbüntetések
152. § Az e fejezetben meghatározott bűncselekmények esetében mellékbüntetésként kitiltásnak is helye van.
A 60. § (1) bekezdése értelmében a bíróság csak a törvényben meghatározott esetekben alkalmazhatja a kitiltás mellékbüntetést.
Az állam elleni bűncselekmények fokozott társadalomra veszélyességet juttatja kifejezésre a törvényhozó, amikor az állam elleni bűncselekmény elkövetőjével szemben a kitiltás mellékbüntetés alkalmazását lehetővé teszi.
XI. fejezet
Az emberiség elleni bűncselekmények
I. cím
A béke elleni bűncselekmények
Háborús uszítás
153. § (1) Aki háborúra uszít, vagy egyébként háborús hírverést folytat, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekményt nagy nyilvánosság előtt követik el.
(3) Aki háborús uszításra irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
Az emberiség elleni bűncselekmények a közvetlen jogi tárgy sérelmén túlmenően az egyes államok és népek közötti kapcsolatokat is sértik vagy veszélyeztetik. A büntető törvénykönyvek eleinte az ilyen jellegű cselekmények közül csak azokat rendelték büntetni, amelyek általában háborús viszonyok között valósultak meg. Figyelemmel a második világháborúban történtekre és az azt megelőző fasizmus rendkívül káros ideológiájára, szükségessé vált a háborús uszítás és a béke idején elkövetett olyan cselekmények büntetni rendelése is, amelyek a háború kirobbantását, illetve az egyes államokban élő népek elnyomását vagy kiirtását célozzák.
Lényegében emiatt tagolódik a Btk. XI. Fejezet két Címre, a béke elleni és a háborús bűncselekményekre.
Az Alkotmány 7. §-ának (1) bekezdése rögzíti, hogy a Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját. A Btk. 3. § (1) bekezdése szerint a magyar törvényt kell alkalmazni a belföldön elkövetett bűncselekményre, valamint a magyar állampolgár külföldön elkövetett olyan cselekményére, amely a magyar törvény szerint bűncselekmény. A Btk. 4. § (1) bekezdésének c) pontja ennek megfelelően azt tartalmazza, hogy a magyar törvényt kell alkalmazni, a nem magyar állampolgár által külföldön elkövetett cselekményre is, ha az emberiség elleni (XI. Fejezet) vagy olyan egyéb bűncselekmény, amelyek üldözését nemzetközi szerződés írja elő. Egyértelmű, hogy a büntető törvény személyi és területi hatálya az emberiség elleni bűncselekmények elkövetőivel szemben állampolgárságra való tekintet nélkül alkalmazandók.
Az Alkotmánybíróság az 53/1993. (X. 13.) AB határozatában kifejtette, hogy a Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, amelyek külön, illetve további transzformáció vagy adaptáció nélkül is a magyar jog részei.
A határozat rögzíti a nullum crimen sine lege elvének garanciájával kapcsolatban, hogy "azt a nemzetközi jog magára érti, és nem a belső jogra. A nemzetközi szokásjog, a civilizált nemzetek által elismert jogelvek, a nemzetek közössége által elismert jogelvek, az a lex, amely a magatartást a nemzetek közössége által (nemzetközi szervezetek vagy a közösségbe tartozó államok útján) üldözendőnek és büntetendőnek minősíti - függetlenül attól, hogy a belső jog tartalmaz-e hasonló bűncselekményeket, vagy hogy a megfelelő egyezményeket az egyes országok belső jogává tették-e. A háborús bűncselekmények és az emberiség elleni bűncselekmények súlyossága, az, hogy általuk a nemzetközi béke és biztonság, illetve maga az emberiség kerül veszélybe, nem egyeztethető össze azzal, hogy büntethetőségük nemzeti jogoktól függjön. A háborús bűncselekmények és emberiség elleni bűncselekmények tényállását és büntethetőségük feltételeit tehát a nemzetközi jog határozza meg, és ezeket közvetlenül vagy az államok kötelezésén keresztül a nemzetek közössége üldözi és bünteti.
A háborús bűncselekmények és az emberiség elleni bűncselekmények nemzetközi jogi szabályozása nincs tekintettel a belső jogokban érvényesülő nullum crimen elvre, amikor ezeket a bűncselekményeket attól függetlenül rendeli büntetni, hogy az elkövetésükkor a belső jogban büntetendők voltak-e."
A Btk. 33. § (2) bekezdésének a) és b) pontja alapján nem évül el az 1945. évi VII. törvénnyel törvényerőre emelt és az 1440/1945. (V. 1.) ME rendelettel módosított és kiegészített 81/1945. (II. 5.) ME rendelet 11. és 13. §-ának egyes pontjaiban meghatározott háborús bűntettek, és az emberiség elleni egyéb bűncselekmények (XI. Fejezet) büntethetősége. Egyébként ezen alapelv nem csupán a Btk. hivatkozott 33. §-án alapszik, hanem az 1971. évi 1. számú törvényerejű rendelettel kihirdetett, a háborús és emberiség elleni bűntettek elévülésének kizárásáról, az Egyesült Nemzetek Szervezetének Közgyűlése által New Yorkban, 1968. november 26-án elfogadott nemzetközi egyezményből is következik, és az ilyen bűncselekményekért való egyéni felelősség a belső jogtól függetlenül is fennáll.
Az emberiség elleni bűncselekmények gyakorlati értékelésével kapcsolatban szükséges megemlíteni az 1956-os forradalom és szabadságharc ideje alatt történt egyes események kapcsán az emberiség elleni bűntett miatti eljárásokat.
Ezen ügyek, illetve az esetlegesen felmerülő bármely más emberiség elleni bűncselekmények elbírálásakor és a vád tárgyává tett cselekmények minősítésével kapcsolatban tekintettel kell lenni az 1989. évi 20. törvényerejű rendelettel kihirdetett, és a háború áldozatainak védelmére vonatkozóan Genfben, 1949. augusztus 12-én kötött Egyezményekben foglaltakra, valamint az azokat kiegészítő és a nemzetközi fegyveres összeütközések áldozatainak védelméről szóló I. Jegyzőkönyvben írtakra. Ugyanakkor figyelemmel kell lenni a polgári lakosság háború idején való védelmére vonatkozóan Genfben, 1949. augusztus 12-én kelt és az 1954. évi 32. törvényerejű rendelettel kihirdetett Nemzetközi Egyezmény 3. Cikk 1. pontjában foglaltakra is, amely ekként rendelkezik; "Valamely Magas Szerződő Fél területén keletkező nem nemzetközi jellegű fegyveres összeütközés esetén mindegyik összeütköző Fél köteles legalább az alábbi rendelkezéseket alkalmazni azokat a személyeket, akik az ellenségeskedésekben nem vesznek közvetlenül részt, ideértve a fegyveres erőknek azokat a tagjait, akik letették a fegyvert, és azokat a személyeket, akik betegség, sebesülés, elfogatás vagy más ok következtében harcképtelenekké váltak, minden körülmények között, fajon, színen, valláson, hiten, nemen, születésen vagy vagyonon, valamint más hasonló ismérven alapuló bármely hátrányos megkülönböztetés nélkül emberséges bánásmódban részesíteni.
Ebből a célból mindenkor és mindenütt tilos a fent említett személyek tekintetében az élet és a testi épség elleni merénylet, nevezetesen bármely alakban megnyilvánuló emberölés, megcsonkítások, a kegyetlen bánásmód, a kínzás és a kínvallatás."
A hasonló ügyekben folytatott nemzetközi gyakorlatra, valamint az Alkotmánybíróság 53/1993. számú határozatában foglaltakra is figyelemmel az ilyen ügyben eljáró minden hatóságnak és így végsősoron a bíróságnak vizsgálni kell, hogy a történeti tényállásban írt cselekmény kimeríti-e az idézett Nemzetközi Egyezmény alkalmazhatóságának feltételeit. A genfi egyezmény ugyanis nem határozza meg a nem nemzetközi jellegű fegyveres konfliktus fogalmát, ezért ezzel kapcsolatban az 1989. évi 20. számú törvényerejű rendelettel kihirdetett, és 1989. október 12. napjától alkalmazandó és a nem nemzetközi fegyveres összeütközések áldozatainak védelméről szóló II. Jegyzőkönyv 1. Cikk 1. pontja az irányadó. Eszerint "a jelen Jegyzőkönyv, amely tovább fejleszti és kiegészíti az 1949. augusztus 12-én aláírt genfi egyezmények közös 3. Cikkét, anélkül, hogy módosítaná annak fennálló alkalmazási feltételeit, vonatkozik minden olyan fegyveres összeütközésre, amelyre az 1949. augusztus 12-én kötött genfi egyezményeket kiegészítő és a nemzetközi fegyveres összeütközések áldozatainak védelméről szóló Jegyzőkönyv (I. Jegyzőkönyv) 1. Cikke nem vonatkozik, és amely az egyik Magas Szerződő Fél területén annak fegyveres erői és olyan kormányellenes fegyveres erők, illetve más szervezett fegyveres csoportok között tör ki, amelyek felelős parancsnokság alatt állnak, és ellenőrzést gyakorolnak az ország területének egy része felett, ami lehetővé teszi számukra, hogy folyamatos és összehangolt harci tevékenységet hajthassanak végre, és jelen Jegyzőkönyvet alkalmazhassák." A 2. pont szerint "a jelen Jegyzőkönyv nem vonatkozik belső zavargások és feszültségek során előálló helyzetekre, mint pl. zendülésekre, elszigetelt vagy szórványos erőszakos cselekményekre és egyéb hasonló természetű cselekményekre, minthogy azok nem fegyveres konfliktusok."
Az Alkotmánybíróság a 36/1996. (IX. 4.) AB határozata megállapította az 1956. októberi forradalom és szabadságharc során elkövetett egyes bűncselekményekkel kapcsolatos eljárásról szóló 1993. évi XC. törvény alkotmányellenességét, és azt megsemmisítette a nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangjának biztosítására figyelemmel. Ugyanis az 53/1993. (X. 13.) AB határozat már megállapította azokat az alkotmányossági követelményeket, amelyeket a Btk. 33. § (2) bekezdésének a nemzetközi jogban meghatározott bűncselekményekre való alkalmazása kapcsán be kell tartani. Ezek a következők
A Btk. 33. § (2) bekezdése alkalmazásánál alkotmányos követelmény az, hogy a büntethetőség el nem évülését csak azokra a bűncselekményekre nézve lehet megállapítani, amelyek büntethetősége az elkövetés idején hatályos magyar jog szerint nem évül el; kivéve, ha az adott tényállást a nemzetközi jog háborús bűncselekménynek vagy az emberiség elleni bűncselekménynek minősíti, el nem évülését kimondja vagy lehetővé teszi, és Magyarországot az elévülés kizárására nemzetközi kötelezettség terheli.
Az Alkotmánybíróság megállapítja összhangban van az Alkotmánnyal az, ha a Btk. 33. § (2) bekezdését az elkövetés időpontjában hatályos magyar jog elévülési szabályaira tekintet nélkül alkalmazzák a nemzetközi jogban meghatározott alábbi bűncselekményekre
- a háború áldozatainak védelmére Genfben, 1949. augusztus 12-én kötött egyezményekben meghatározott, az egyezmények közös 2. Cikke szerinti nemzetközi jellegű fegyveres összeütközés esetén elkövetett "súlyos jogsértésekre",
- a genfi egyezmények közös 3. Cikkében a nem nemzetközi jellegű fegyveres összeütközés esetén tiltott cselekményekre."
Az emberiség elleni bűncselekmények mikénti értékelésekor a nyomozó hatóságoknak, ügyészségeknek és a bíróságoknak az eset összes körülményének figyelembevételével, továbbá a kapcsolódó összes nemzetközi jogi egyezménnyel összhangban lehet csak állást foglalni. Ily módon a felmerülő jogkérdéseket kell előszőr is tisztázni történész bevonásával, és a különböző jogszabályok értelmezésével kell dönteni abban a kérdésben, hogy az ország egyes területein, továbbá a különböző időpontokban ténylegesen milyen helyzet állt fenn. Annak azonban nincs jelentősége, hogy a genfi egyezmények kihirdetése miként történt meg, illetőleg, hogy az azok végrehajtására vállalt kötelezettséget a magyar állam ténylegesen mely időpontban teljesítette. Ezután kerülhet sor a bizonyítékok mérlegelésére a büntetőjogi felelősséget illetően. Anélkül, hogy a magyarázat kiterjedne a konkrét ügyek elemzésére, indokolt még megjegyezni, hogy éppen e körülményekre tekintettel egyes ügyekben vádtól eltérő álláspont alakult ki, és az emberiség elleni cselekmény helyett megállapított köztörvényi bűncselekmény elévülése okából a büntetőeljárás megszüntetésére került sor, míg más esetben elmarasztaló határozat született.
Az Egyesült Nemzetek Közgyűlése XXI. ülésszakán, 1966. december 16-án elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányát Magyarország az 1976. évi 8. számú törvényerejű rendelettel hirdette ki. Az Egyezmény 1. Cikke leszögezi, hogy minden népnek joga van az önrendelkezésre. E jog értelmében a népek szabadon határozzák meg politikai rendszerüket és szabadon biztosítják gazdasági, társadalmi és kulturális fejlődésüket.
Az Egyesült Nemzetek Szervezetének Alapokmánya; az Európai Biztonsági Értekezlet Záróokmánya; az ENSZ Közgyűlésének 1514 (XV) számú, és 1960. december 14-én hozott határozatával elfogadott Nyilatkozat a gyarmati országok részére a függetlenség megadásáról; az ENSZ Közgyűlésének 2131 (XX) számú, és 1965. december 21-én hozott határozatával elfogadott Nyilatkozat az államok belügyeibe történő beavatkozás elfogadhatatlanságáról és az államok függetlenségének és szuverenitásának védelméről; valamint az ENSZ Közgyűlés 2625 (XXV) számú, és 1970. október 24-én meghozott határozatával elfogadott Nyilatkozat az államok közötti békés kapcsolatokra és együttműködésre azok a legfontosabb dokumentumok, amelyek közvetve hatnak az egyes államok büntetőjogi törvényhozására, így a magyar jogra is.
A Btk. XI. Fejezetének e Címében meghatározott bűncselekmények az emberiség békéjét, a népek szabadságát, továbbá valamely faji csoporthoz tartozó személyek létét és elnyomástól mentes élethez való jogát veszélyeztetik.
1. A háborús uszítás büntetni rendelését az 1976. évi 8. törvényerejű rendelettel kihirdetett és az ENSZ közgyűlése XXI. ülésszakán 1966. december 16-án elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya XX. Cikkének 1. pontja tette indokolttá, amely rögzíti, hogy törvényben kell megtiltani minden háborús propagandát.
A bűncselekmény jogi tárgya az emberiség békéjéhez fűződő jogos nemzetközi érdek.
2. A Btk. 153. § (1) bekezdése szerint minősülő béke elleni bűncselekményt az követi el, aki háborúra uszít, vagy egyébként háborús hírverést folytat. A bűncselekmény tehát az elkövetési magatartás két fordulatát rendeli büntetni.
A háborúra uszítás a törvényhelyhez fűzött miniszteri indokolás szerint a háborúra való nyílt felhívást jelent. Az egyéb háborús hírverés pedig átfogja a háborús propaganda valamennyi lehetséges formáját, a háborús hangulatkeltés minden módját.
A háborúra uszítás - értelmezése szerint - lényegében felbujtásszerű cselekményt tételez fel, ami mások érzelmét vagy hangulatát próbálja befolyásolni. Ehhez képest a háborús hírverés már tágabb fogalmi kört takar, és a tanúsított magatartásnak arra kell alkalmasnak lennie, hogy háborús hangulat alakuljon ki.
A háborúra uszítás megvalósulhat folyamatos vagy ismétlődő felhívás jellegű magatartás tanúsításával, de akár egyszeri alkalommal való elkövetés útján is. Ehhez képest a háborús hírverés több alkalommal vagy legalábbis folyamatosan történő cselekménysor esetén vezethet csak a bűncselekmény megállapítására.
Mindegyik elkövetési magatartás megvalósítható szóban, írásban, sajtó, rádió vagy egyéb információt közvetítő módon is, pl. számítógépes hálózaton az internet igénybevételével.
A háborús uszítás egyenes és eshetőleges szándékkal egyaránt elkövethető. A cselekmény motívumának, céljának pedig a büntetés kiszabásakor lehet jelentősége. A bűncselekmény az elkövetési magatartás tanúsításával válik befejezetté, így a bűncselekmény megállapításának az eredmény, tehát a háború kirobbanása, vagy akár ennek közvetlen veszélye nem előfeltétele. A gyakorlatban elképzelhető a bűncselekmény kísérletként való minősítése is, pl. abban az esetben, ha az elkövető a háborúra uszító cikkét az újság kiadója nem közli, vagy az ilyen propagandára irányuló műsort a tévé vagy rádió nem adja le.
A bűncselekmény elkövetője állampolgárságra való tekintet nélkül bárki lehet.
3. A Btk. 153. § (2) bekezdése a háborús uszítást súlyosabban rendeli büntetni, ha a bűncselekményt nagy nyilvánosság előtt követik el.
Nagy nyilvánosságon legalább azt kell érteni, ha egyszeri ránézésre nem állapítható meg, hogy az elkövetési magatartás tanúsításakor ténylegesen hány személy van jelen. A törvény a Btk. 137. § 11. pontja alapján a nagy nyilvánosság fogalmát egyúttal kiterjeszti a sajtó, az egyéb tömegtájékoztatási eszköz, illetve a sokszorosítás útján való elkövetésre is.
Megállapítható a minősített eset akkor is, ha megvan a reális lehetőség arra, hogy nagyobb, vagy előre meg nem határozható számú személy szerezzen a bűncselekményről tudomást. Tulajdonképpen ekkor kerülhet sor a háborús uszítás kísérletének megállapítására.
4. A Btk. 153. § (3) bekezdése büntetni rendeli a háborús uszításra irányuló előkészületet is, figyelemmel a cselekmény fokozott társadalomra való veszélyességére. Előkészületi magatartás lehet pl. az, amikor az elkövető a háborús uszítást tartalmazó cikkét már megírta, de abban a hatóság megakadályozza, hogy a hírközlő szervnek azt leadja.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
153. § (1) háborús uszítás bűntette
153. § (2) nagy nyilvánosság előtt elkövetett háborús uszítás bűntette
153. § (3) háborús uszítás előkészületének bűntette.
Tiltott toborzás
154. § Aki a Magyar Köztársaság területén idegen fegyveres szervezetbe katonai szolgálatra, katonai érdekű egyéb szolgálatra, vagy katonai kiképzésre toboroz, bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. A Btk. 154. §-a korábban bűncselekmény a népek szabadsága ellen címszó alatt a magyar állampolgár azon elkövetési magatartását rendelte büntetni, "aki népelnyomó fegyveres alakulatba önként belép".
A tiltott toborzás büntettének törvényi tényállását a büntető jogszabályok módosításáról szóló 1999. évi CXX. törvény 9. §-a 2000. március 1-jétől iktatta be az Emberiség elleni bűncselekmények fejezetének a rendszerébe.
E bűncselekmény általános jogi tárgya az emberiség békéjéhez fűződő egyetemes érdek, ezért is helyezte el a jogalkotó a Béke elleni bűncselekmények Cím alatt.
2. E törvényhelyhez fűzött magyarázatnál szükséges megemlíteni, hogy a Magyar Köztársaságban a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény 37. § (1) bekezdése rögzíti a hivatásos szolgálati viszony létesítésének feltételeit. E szerint a hivatásos szolgálati viszony önkéntes jelentkezés alapján, azzal a 18. életévét betöltött, de 35 évesnél nem idősebb, cselekvőképes, állandó belföldi lakóhellyel rendelkező, büntetlen előéletű, a rendfokozati állománycsoporthoz meghatározott iskolai végzettségű (szakképesítésű) magyar állampolgárral létesíthető, aki a hivatásos szolgálatra egészségi, pszichikai és fizikai szempontból alkalmas, elfogadja egyes alkotmányos jogainak e törvény szerinti korlátozását, és - a külön törvényben meghatározottak szerint - megfelel a nemzetbiztonsági követelményeknek. A 1996. évi XLIII. törvény hatálya a fegyveres erők (Magyar Honvédség, Határőrség), a rendvédelmi szervek (a rendőrség, a polgári védelem, a vám -és pénzügyőrség, a büntetés-végrehajtási szervezet, az állami és hivatásos önkormányzati tűzoltóság), valamint a polgári nemzetbiztonsági szolgálatok (a törvény alkalmazásában fegyveres szervek) hivatásos állományú tagjainak szolgálati jogviszonyára terjed ki (1996. évi XLIII. törvény 1. §). Ily módon a szolgálati viszony alanya az állam képviseletében a fegyveres szerv, illetve a szolgálatában álló hivatásos állomány tagja (1996. évi XLIII. törvény 36. § (1) bekezdés).
A honvédelemről szóló 1993. évi CX. törvény (Hvt.), illetve végsősoron az Alkotmány alapján azonban a Magyar Honvédség állományában nem csupán hivatásos, hanem az általános hadkötelezettség alapján sor-, tartalékos és póttartalékos katonák is teljesítenek szolgálatot. A hadköteles katonák szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIV. törvény 1. § (2) bekezdése szerint a hadköteles szolgálati viszony az általános honvédelmi kötelezettség alapján, az állam által egyoldalúan létesített jogviszony, meghatározott idejű katonai szolgálat teljesítése - kiképzés, át -és továbbképzés, gyakorlat, különleges szolgálat, fegyveres és fegyver nélküli szolgálat - céljából.
A Magyar Köztársaság területén az említetteken kívül más szolgálati viszony törvényesen nem létesíthető.
A kölcsönös katonai segítségnyújtási kötelezettséget tartalmazó hatályos nemzetközi szerződés alapján a Magyar Köztársaság területén a Magyar Köztársasággal szövetséges államok fegyveres erői is állomásozhatnak, ezért értelemszerűen vonatkozásukban a Btk. 154. §-a szintén nem alkalmazható.
3. A tiltott toborzás területi hatályú rendelkezése, hogy kizárólag a Magyar Köztársaság területén való elkövetést rendeli büntetni a törvény. A bűncselekmény megállapíthatóságának további törvényi előfeltétele, hogy az elkövetési magatartást az idegen fegyveres szervezetbe való toborzással valósítsa meg az elkövető. A Btk 154. §-ának alkalmazhatósága szempontjából, az előzőekben írtakra figyelemmel idegen fegyveres szervezetnek kell tekinteni - a szövetséges fegyveres erőkön kívül - minden, külföldi állam által fenntartott fegyveres alakulatot vagy szervezetet. Fegyveres szervezeten - a törvényhely helyes értelmezése alapján - nem csupán reguláris, hanem zsoldos csapatokat is érteni kell.
A bűncselekmény elkövetési magatartása a toborzás, vagyis az idegen fegyveres szervezetbe a tényleges katonai szolgálatra, illetve a katonai érdekű egyéb szolgálatra, vagy valamilyen katonai jellegű kiképzésre való felhívás. A toborzás - akárcsak a háborús uszítás - megvalósulhat folyamatos vagy ismétlődő jellegű magatartás tanúsításával, de akár egyszeri alkalommal való elkövetés útján is. Az elkövetési magatartás megvalósítható szóban, írásban, sajtó, rádió, televízió, vagy egyéb információt közvetítő módon, pl. számítógépes hálózaton, akár az internet igénybevételével.
A tiltott toborzás bűntettét kizárólag szándékosan lehet elkövetni. A bűncselekmény az elkövetési magatartás tanúsításával befejezetté válik. Eredmény, az idegen fegyveres szervezetbe való tényleges belépés, nem szükséges e béke elleni bűntett megállapításához. Az idegen fegyveres szervezet céljának, és a tiltott toborzással megvalósított cselekmény motívumának a büntetés kiszabásakor lehet jelentősége. A gyakorlatban elképzelhető a tiltott toborzás kísérlete is. (Lásd a háborús uszításnál e körben kifejtetteket.) Ugyanakkor a tiltott toborzásra utaló előkészületi tevékenységet a Btk. 154. §-a önállóan nem rendeli büntetni.
A tiltott toborzás tettese állampolgárságra tekintet nélkül bárki, vagyis katona és polgári személy egyaránt lehet.
A bűncselekmény megnevezése (Nem szerepel a BK 1. számú állásfoglalásban)
154. § tiltott toborzás bűntette
Népirtás
155. § (1) Aki valamely nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport teljes vagy részleges kiirtása céljából
a) a csoport tagjait megöli,
b) a csoport tagjainak, a csoporthoz tartozása miatt súlyos testi vagy lelki sérelmet okoz,
c) a csoportot olyan életfeltételek közé kényszeríti, amelyek azt vagy annak egyes tagjait pusztulással fenyegetik,
d) olyan intézkedést tesz, amelynek célja a csoporton belül a születések meggátolása,
e) a csoporthoz tartozó gyermekeket más csoportba elhurcolja,
1. Az Egyesült Nemzetek Szervezetének Közgyűlése 1946. december 11-én kelt 96/I/. számú határozatában kinyilvánította, hogy a népirtás a nemzetközi jogba ütköző olyan bűncselekmény, amit a civilizált világ elítél.
Magyarország az 1955. évi 16. törvényerejű rendelettel hirdette ki a népirtás bűntettének megelőzése és megbüntetése tárgyában 1948. december 9-én kelt nemzetközi egyezményt (a Genocidium Egyezményt). Ezen egyezmény a preambulumában rögzíti, hogy a népirtás a történelem mindegyik korszakában nagy veszteségeket okozott az emberiségnek, és ennek megelőzése végett nemzetközi együttműködés szükséges. Az egyezmény I. Cikkében a szerződő felek megerősítik, hogy függetlenül attól, hogy a népirtást békében vagy háborúban követik el, az a nemzetközi jogba ütköző olyan bűncselekménynek tekintendő, ami miatt kötelezik magukat arra, hogy a megelőző rendszabályokat foganatosítják, az elkövetőket pedig megbüntetik. Hasonló követelményt támaszt a szerződésben résztvevő tagállamok számára az V. Cikk is.
A bűncselekmény általános jogi tárgya az emberiség békéje, a közvetlen jogi tárgy pedig a nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport létéhez fűződő egyetemes társadalmi érdek.
A törvényi tényállásban rögzített nemzeti, etnikai, faji vagy vallási jelző nemzetközileg elfogadott fogalmak. Indokolt azonban megjegyezni, hogy a törvény által használt faji jelző használata nem takar pontos megjelölést, azonban a miniszteri indokolás szerint a fajelméletek hatása alatt elkövetett nemzetközi bűncselekmények megbüntetése és megelőzése érdekében létrejött nemzetközi egyezmények azért alkalmazzák ezen kifejezést, mert a fasizmus propagandája hosszú időn át ezt használta, és a széles tömegek előtt is így vált ismertté.
A nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport nem a Btk. 137. § 12. pontja alatt rögzítetteket, hanem annál lényegesen tágabb fogalmat takar, és érteni kell rajta a nemzeti, etnikai, faji vagy vallási közösséghez tartozó személyek összességét. Azonban e csoporthoz tartozás nem feltétlenül jár együtt azzal, hogy ugyanazon földrajzi, politikai vagy társadalmi közegben élnek a csoport tagjai, ezért a csoport tagjának kell tekinteni azokat is, akik a csoporthoz tartozóval kötnek házasságot, vagy csupán ahhoz tartozónak vallják magukat.
2. A népirtás bűntettének elkövetési magatartásait a Btk. 155. § (1) bekezdésének a)-e) pontjai részletezik.
a) A Btk. 155. § (1) bekezdés a) pontja szerint minősül annak a cselekménye, aki valamely nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport teljes vagy részleges kiirtása céljából a csoport tagjait megöli. E bűncselekmény értékeléséhez lásd a Btk. 166. § (1) bekezdéséhez, illetve különösen a (2) bekezdés f) pontjához, és általában az emberölés törvényi tényállásához fűzött magyarázatot.
b) A Btk. 155. § (1) bekezdés b) pontja szerint minősül a bűncselekmény a csoport tagjainak a csoporthoz való tartozása miatti súlyos testi vagy lelki sérelem okozásával.
A súlyos testi sérelem okozása lényegében a nyolc napon túl gyógyuló testi sérülést eredményező cselekmény megvalósítását jelenti, melynek értelmezéséhez lásd a Btk. 170. § (2) bekezdésénél kifejtetteket.
A lelki sérelem okozása bántalmazással, vagy lelki gyötrelemmel járó sanyargató jellegű cselekmény tanúsításával valósul meg, és az elkövetési magatartás a sértett lelki egyensúlyának legalább időleges megzavarásával jár együtt. Az ilyen cselekmény egyúttal olyan terhes élményt jelent a sértett számára, ami pszichésen tartós károsodáshoz vezethet.
c) A Btk. 155. § (1) bekezdés c) pontja alapján akkor minősül a cselekmény, ha az elkövető a csoportot olyan életfeltételek közé kényszeríti, amelyek a csoportot vagy annak egyes tagjait pusztulással fenyegetik. E tényállás lényegében a nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport tagjainak erőszakkal vagy fenyegetéssel arra való kényszerítése, hogy valamit tegyenek, vagy éppen ne tehessenek meg, illetve olyan magatartás eltűrésére való kényszerítésüket jelenti, ami az emberies magatartás követelménye által tilalmazott. A gyakorlatban ez a csoport tagjainak olyan életfeltételek közé való kényszerítését jelenti, amely a létfeltételek megváltozása miatt a pusztulásuk veszélyét idézi elő.
d) A Btk. 155. § (1) bekezdés d) pontja szerint minősül a bűncselekmény, ha az elkövető olyan intézkedést tesz, amelynek célja a csoporton belül a születések meggátolása. A tényleges elkövetési magatartás általában az adminisztratív vagy a gyakorlati végrehajtásra irányuló olyan intézkedések meghozatalát jelenti, ami a születések számának korlátozására irányul.
e) A Btk. 155. § (1) bekezdés e) pontja szerint minősül a cselekmény a csoporthoz tartozó gyermekek más csoportba való elhurcolásával. E tényállás lényegében a gyermekeknek a családtól és ily módon a csoporttól való erőszakos eltávolításukkal valósul meg.
A népirtás bűntettének az (1) bekezdés a), b), c) és e) pontjai alapján büntetendő esetei az eredmény bekövetkezésével válnak befejezetté. Az a) pontban írt cselekmény befejezett a csoport tagjainak megölésével, a b) pontban nevesített cselekmény a súlyos testi vagy lelki sérelem okozásával, a c) pontban büntetendő magatartás a pusztulás veszélyével járó életkörülmények közé kényszerítéssel, az e) pont alapján szankcionált cselekmény pedig a gyermekek elhurcolásával tekintendő befejezettnek. Az (1) bekezdés d) pontjában rögzített bűncselekmény pedig a születések meggátolására tett intézkedés megtételével válik befejezetté. A népirtás kizárólag egyenes szándékkal valósítható meg, és megállapításához elengedhetetlen a különleges célzat megléte a nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport teljes vagy részleges kiirtására vonatkozóan.
A bűncselekmény elkövetője állampolgárságra való tekintet nélkül bárki lehet, akár a csoport tagja is.
Indokolt megjegyezni, hogy a népirtás bűntettének nemzetközi jogilag tilalmazott volta mögött olyan történelmi példák is vannak, mely szerint a bűncselekmény tényleges tettesei mögött olyan személyek álltak, akik a népirtást elrendelték és irányították. Ezért a Genocidium Egyezmény III. Cikke szerint nem csupán a befejezett cselekményt rendeli büntetni, hanem a népirtás elkövetésének kísérletét, a közvetlen és nyilvános felbujtást az elkövetésre, valamint a népirtásban való bűnrészességet is. Erre a körülményre figyelemmel mondja ki azt is a nemzetközi egyezmény IV. Cikke, hogy a népirtást elkövető személyek büntetés alá esnek, függetlenül attól, hogy államvezetők, hivatalos vagy magánszemélyek.
Ugyanakkor a VII. Cikkben foglaltak szerint a népirtást megvalósító bűncselekmények a kiadatás szempontjából nem tekinthetők politikai bűncselekménynek.
3. A Btk. 155. § (2) bekezdése a bűncselekmény kiemelkedő társadalomra veszélyessége miatt a népirtásra irányuló előkészület elkövetőjét is büntetni rendeli.
4. Szükséges megjegyezni, hogy az a körülmény önmagában, hogy valaki a csoporttal szembeni egyéni gyűlölete miatt követi el a bűncselekményt a csoport vagy annak tagja ellen, még nem feltétlenül valósítja meg a népirtás bűntettét, mivel az elkövetési magatartáshoz szükséges a törvényben megkívánt célzat is. Ilyen célzat hiányának esetében más bűncselekmény, pl. a csoport tagjának megölésével az emberölés alap vagy minősített esete, míg súlyos testi sérülés okozásával a testi épség elleni bűncselekmény állapítható meg.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
155. § (1) a)-d) népirtás bűntette
155. § (2) népirtás előkészületének bűntette.
bűntettet követ el, és tíz évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki népirtásra irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
156. §
BH1994. 299. I. Az aljas indokból elkövetett testi sértés bűntette, illetőleg e bűntett kísérlete társtettesként vagy bűnsegédként megállapításának - és nem a nemzeti, népi, faji vagy vallási csoport elleni bűntett megállapításának - van helye, ha az ún. "bőrfejű" (skinhead) csoporthoz tartozó személyek egyes cigány származású, színes bőrű vagy arab nemzetiségű sértetteket a nemzeti, népi, faji hovatartozásuk miatt tettlegesen bántalmaznak [Btk. 156. §, 170. § (3) bek.].
Apartheid
157. § (1) Aki az emberek valamely faji csoportja által az emberek egy másik faji csoportja feletti uralom megszerzése és fenntartása, illetőleg a másik faji csoport rendszeres elnyomása céljából
a) valamely faji csoport vagy csoportok tagjait megöli,
b) valamely faji csoportot vagy csoportokat olyan életkörülmények közé kényszerít, amelyekkel a csoport, illetőleg a csoportok teljes vagy részbeni fizikai megsemmisítésére törekszik,
1. Ezen emberiség elleni bűncselekmény nemzetközi jogi hátterét részben az 1976. évi 8. számú törvényerejű rendelettel kihirdetett és az Egyesült Nemzetek Szervezetének Közgyűlése XXI. ülésszakán 1966. december 16-án elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya 20. Cikkének 2. pontja adja, mely rögzíti, hogy törvényben kell megtiltani a nemzeti, faji, vagy vallási gyűlölet bármilyen hirdetését, amely megkülönböztetésre, ellenségeskedésre vagy erőszakra izgat. E bűncselekmény tényleges nemzetközi jogi alapját viszont az apartheid bűncselekmények leküzdéséről és megbüntetéséről szóló, New Yorkban, az Egyesült Nemzetek Szervezetének Közgyűlésén, 1973. november 30-án elfogadott nemzetközi egyezmény képezi, amit Magyarország az 1976. évi 27. számú törvényerejű rendelettel hirdetett ki.
Az apartheid ellenes nemzetközi egyezmény az Egyesült Nemzetek Szervezete Alapokmányának alapvető rendelkezéseire és az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatában foglaltakra volt figyelemmel, amikor megállapította, hogy az apartheid politikájából származó embertelen cselekmények emberiség ellen elkövetett bűncselekménynek minősülnek. Ezt rögzíti az egyezmény I. Cikke.
A bűncselekmény általános jogi tárgya az emberiség békéje, míg a közvetlen jogi tárgy az emberek faji elkülönítésének és megkülönböztetésének tilalma.
Az emberek faji csoportjára vonatkozóan lásd a Btk. 155. §-nál kifejtetteket. Eszerint e bűncselekmény passzív alanya faji csoport, illetve a faji csoport valamely tagja.
2. A Btk. 157. § (1) bekezdés a) és b) pontja az apartheid bűncselekményt elkövetővel szemben akár a legsúlyosabb büntetés kiszabását is lehetővé teszi a cselekmény kiemelkedő társadalomra való veszélyessége miatt.
Az a) pont szerint minősül a bűncselekmény akkor, ha az elkövető az emberek valamely faji csoportja által az emberek egy másik faji csoportja feletti uralom megszerzése és fenntartása, illetőleg a másik faji csoport rendszeres elnyomása céljából valamely faji csoport vagy csoportok tagjait megöli. Ez az elkövetési magatartás lényegében azonos a Btk. 166. §-ában írt emberölés tényállásával, ezért ennek értékeléséhez lásd az ott kifejtetteket.
A b) pont alapján büntetendő a cselekmény, ha a törvényi tényállásban meghatározott célból valamely faji csoportot vagy csoportokat az elkövető olyan életkörülmények közé kényszerít, amelyekkel a csoport, illetőleg a csoportok teljes vagy részbeni fizikai megsemmisítésére törekszik.
A kedvezőtlen életkörülmények közé kényszerítés rendszerint fizikai erőszak alkalmazásával történik meg, ami a gyakorlatban a létfeltételek olyan hátrányos megváltoztatását jelenti, ami a csoport vagy annak tagjainak pusztulását idézhetik elő.
A Btk. 157. § (2) bekezdése az egyéb apartheid bűncselekmények elkövetőit rendeli büntetni.
3. A Btk. 157. § (3) bekezdése a legsúlyosabb büntetés kiszabását is lehetővé teszi, ha a (2) bekezdésben írt apartheid bűncselekmény súlyos következményekre vezetett. Ilyen lehet pl. az, ha az elkövetési magatartás tanúsítása polgárháborús körülményeket vagy nemzetközi konfliktust eredményez.
4. A Btk 157. § (2) és (3) bekezdésének alkalmazásában a törvény tehát olyan kerettényállást tartalmaz, amin az 1976. évi 27. számú törvényerejű rendelettel elfogadott és a (4) bekezdésben részletesen felsorolt apartheid bűncselekményeket kell érteni.
A nemzetközi egyezmény és így a Btk. 157. §-a az alábbi elkövetési magatartásokat érti egyéb apartheid bűncselekményeken
"a) valamely faji csoport, vagy csoportok tagjainak súlyos testi, vagy lelki bántalom okozása azáltal, hogy szabadságukat, vagy méltóságukat megsértik, kínzásoknak, vagy más kegyetlen, embertelen, vagy megalázó bánásmódnak, illetőleg büntetésnek vetik őket alá;
b) valamely faji csoport, vagy csoportok tagjainak önkényes letartóztatása, vagy törvénytelen bebörtönzése;
c) bármely törvényhozási, vagy egyéb intézkedés, amelynek az a célja, hogy szándékosan megakadályozza valamely faji csoportot, vagy csoportokat az ország politikai, társadalmi, gazdasági és kulturális életében való részvételben, valamint olyan feltételek szándékos előidézése, amelyek megakadályozzák az ilyen csoportnak, vagy csoportoknak teljes fejlődését, különösen azáltal, hogy megtagadnak valamely faji csoport vagy csoportok tagjaitól alapvető emberi jogokat és szabadságokat, ideértve a munkához való jogot, elismert szakszervezet létrehozásához való jogot, a művelődéshez való jogot, azt a jogot, hogy az országot elhagyhassák és oda visszatérhessenek, az állampolgársághoz való jogot, a szabad mozgáshoz és letelepedéshez való jogot, a szabad véleménynyilvánításhoz való jogot, valamint a békés gyülekezés és társulás szabadságához való jogot;
d) bármiféle intézkedés, ideértve a törvényhozási intézkedéseket is, amely valamely faji csoport, vagy csoportok tagjai számára külön lakóhelyek és gettók létrehozásával, a különböző faji csoportok tagjai közötti vegyesházasságok megtiltásával, valamely faji csoporthoz, vagy csoportokhoz, illetőleg ezek tagjaihoz tartozó földtulajdon kisajátításával a lakosság faji származás szerinti szétválasztására irányul;
e) valamely faji csoport, vagy csoportok tagjai munkájának kizsákmányolása, különösen azáltal, hogy kényszermunkának vetik őket alá;
f) szervezetek és személyek üldözése, alapvető jogoktól és szabadságtól való megfosztása, azért, mert az aphartheid-et ellenzik."
5. A bűncselekmény csak szándékosan követhető el. A Btk. 157. § (1) bekezdés a) és b) pontjában meghatározott elkövetési magatartások célzatosak és a célzatnak az emberek egy másik faji csoportja feletti uralom megszerzésére és fenntartására, illetőleg a másik faji csoport rendszeres elnyomására kell irányulnia. Ugyanakkor a (2) bekezdésben írt egyéb apharteid bűncselekmény esetén a törvény célzatot nem kíván meg. A bűncselekmény az elkövetési magatartások bármelyikének tanúsításával befejezetté válik, mivel a törvényi tényállás megállapításának nem feltétele, hogy az uralom megszerzése, fenntartása vagy az elnyomás ténylegesen megvalósuljon.
A bűncselekmény elkövetője bárki lehet, így annak nem kell feltétlenül az uralmat gyakorolni akaró faji csoport tagjának lennie, lehet akár az elnyomott faji csoport tagja is.
A bűncselekmény megnevezése (nem szerepel a BK 1. számú állásfoglalásban)
157. § (1) a)-b) apartheid bűntette
157. § (2) egyéb módon elkövetett apartheid bűntette
157. (3) egyéb módon elkövetett, súlyos következménnyel járó apartheid bűntette.
bűntettet követ el, és tíz évtől tizenöt évig terjedő, vagy életfogytig tartó szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki egyéb apartheid bűncselekményt követ el, bűntett miatt öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(3) A büntetés tíz évtől tizenöt évig terjedő, vagy életfogytig tartó szabadságvesztés, ha a (2) bekezdésben írt apartheid bűncselekmény súlyos következményekre vezetett.
(4) A (2) és (3) bekezdés alkalmazásában apartheid bűncselekményen az 1976. évi 27. törvényerejű rendelettel kihirdetett, az apartheid bűncselekmények leküzdéséről és megbüntetéséről szóló, New Yorkban, az Egyesült Nemzetek Szervezete Közgyűlésén, 1973. november 30-án elfogadott nemzetközi egyezmény II. Cikkének a)/(ii), a)/(iii), c), d), e) és f) pontjában meghatározott apartheid bűncselekményeket kell érteni.
II. cím
A háborús bűncselekmények
Polgári lakosság elleni erőszak
158. § (1) Aki hadműveleti vagy megszállt területen polgári személlyel vagy hadifogollyal szemben erőszakot alkalmaz, embertelen bánásmódot tanúsít vagy hatalmával más módon súlyosan visszaél, amennyiben súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg, bűntettet követ el, és öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés tíz évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztés, ha az (1) bekezdésben meghatározott bűncselekmény halált okoz.
(3) E § alkalmazásában embertelen bánásmód különösen
a) a megszálló hatalom polgári lakosságának a megszállt területre telepítése vagy a megszállt terület lakosságának áttelepítése,
b) a polgári lakosság és a hadifoglyok megfosztása attól a joguktól, hogy szabályos és pártatlan eljárásban ítélkezzenek felettük,
c) a hadifoglyok vagy polgári személyek hazaszállításának indokolatlan halogatása.
A miniszteri indokolás szerint a háborús bűncselekmények külön Címben való szabályozása a nemzetközi jogban kialakult álláspontot követi, figyelemmel arra, hogy az így szabályozott bűncselekményeket háborús viszonyok között lehet megvalósítani. E tényállások elkövetője azonban nem csak katonának minősülő személy lehet, ezért erre is tekintettel a vonatkozó tényállásokat a jogszabályalkotó nem a katonai bűncselekmények között szabályozta.
A Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának 4. Cikke az 1. pontjában rögzíti, hogy "a nemzet létét fenyegető és hivatalosan kihirdetett szükségállapot idején az Egyezségokmányban részes államok az adott helyzet által szigorúan megkövetelt mértékben tehetnek olyan intézkedéseket, amelyek eltérnek az Egyezségokmányban vállalt kötelezettségeiktől, feltéve, hogy az ilyen intézkedések nem állnak ellentétben egyéb nemzetközi jogi kötelezettségeikkel, és nem jelentenek kizárólag faj, szín, nem, nyelv, vallás vagy társadalmi származás alapján történő megkülönböztetést." Ezen elvek háború idején is vonatkoznak az egymással szembenálló felekre.
A II. Címben szankcionált háborús bűncselekmények lényegében két csoport szerint tagolhatók. Az első csoportba a háború megindításával és a hadviseléssel kapcsolatos nemzetközi szerződések alapján büntetendő cselekmények tartoznak. Ezek a szerződések lényegében az 1899-ben és 1907-ben megtartott hágai konferencián kidolgozott egyezmények, amelyeket Magyarországon az 1913. évi XLIII. törvény hirdetett ki. A bűncselekmények másik csoportját pedig az ún. genfi humanitárius egyezmények alapján büntetni rendelt törvényi tényállások alkotják.
1. A háború viselésének szabályait tartalmazó nemzetközi szerződések közül a legjelentősebbeken az 1913. évi XLIII. törvénnyel kihirdetett, és az 1899-ben, valamint 1907-ben megtartott hágai békekonferenciákon kidolgozott majd elfogadott egyezményeket kell érteni. Ezek a nemzetközi viszályok békés rendezéséről, valamint a szárazföldi háború törvényeiről és szokásairól szóló egyezmény, a mellékelt Szabályzattal; továbbá a háború áldozatainak védelmére Genfben, 1949. augusztus 12-én kötött Egyezmények és azok I. és II. kiegészítő Jegyzőkönyvei, amelyeket Magyarország az 1954. évi 32. számú törvényerejű rendelettel, illetve az 1989. évi 20. törvényerejű rendelettel hirdetett ki. Magyarország tehát az 1954. évi 32. számú törvényerejű rendelettel hirdette ki a hadrakelt fegyveres erők sebesültjei, betegei és hajótöröttei helyzetének javításáról szóló, a tengeri haderők sebesültjei, betegei és hajótöröttei helyzetének javítására vonatkozó, a hadifoglyokkal való bánásmóddal kapcsolatos, és végül a polgári lakosság háború idején való védelméről szóló egyezményt.
A bűncselekmény jogi tárgya a polgári lakosság és a hadifoglyok élete, testi épsége és biztonsága, valamint egyéb emberi jogaiknak tiszteletben való tartása.
A törvényi tényállás szövegéből értelemszerűen következik, hogy a bűncselekmény passzív alanya a polgári lakosság és a hadifoglyok lehetnek. Polgári lakosságon azon emberek összességét kell érteni, akik nem tekinthetők az egymással szembenálló fegyveres erők vagy az egymással harcoló alakulatok tagjainak, vagyis akik a hadműveleti tevékenységben nem vesznek részt.
Hadifoglyok az egymással szembenálló felek fegyveres erejének, illetve önkéntes csapatainak azon tagjai, akik a hadművelet eredményeképpen az ellenség hatalmába kerültek.
2. A Btk. 158. § (1) bekezdése szerint minősül a cselekmény, ha a hadműveleti vagy megszállt területen az elkövető polgári személlyel vagy hadifogollyal szemben erőszakot alkalmaz, embertelen bánásmódot tanúsít vagy hatalmával más módon súlyosan visszaél.
Erőszak alkalmazásán a polgári személlyel vagy hadifogollyal szembeni olyan kegyetlen bánásmódot kell érteni, amely a sértett számára fizikai gyötrelemmel vagy súlyos lelki megrázkódtatással jár együtt.
Embertelen bánásmódon nem csupán a szó köznapi értelmében vett, és a polgári személy vagy hadifogoly fogva tartásának rendkívül rossz körülményeit kell érteni, hanem a Btk. 158. § (3) bekezdésének a)-c) pontjaiban tételesen felsorolt magatartásformák megvalósítását is.
A hatalommal más módon való súlyos visszaélés büntetni rendelése lényegében olyan helyzettel szemben kíván védelmet nyújtani a polgári személynek vagy hadifogolynak, ami számára egyértelmű kiszolgáltatottságot jelent.
A bűncselekmény csak háború idején követhető el és a törvényi tényállás szerint csak hadműveleti vagy megszállt területen. Hadműveleti területen azt a földrajzi helyet kell érteni, ahol az egymással szembenálló csapatok a fegyveres összeütközés során hadi tevékenységet folytatnak, de idetartozik az a terület is, ahol a katonai erők felvonulása történik. Megszállt területen ténylegesen az ellenség hatalmába került terület értendő, amely felett az ellenség már katonai uralmat gyakorol, tehát ténylegesen az ott élő polgári lakosság felett is rendelkezik.
A bűncselekmény az erőszak alkalmazásával, az embertelen bánásmód tanúsításával, illetve a hatalommal való más módon való súlyos visszaéléssel tekintendő befejezettnek.
Szükséges azonban megjegyezni, hogy a polgári lakosság elleni erőszak törvényi tényállása szubszidiárius bűncselekménynek minősül, ezért az elkövető e háborús cselekmény miatt csak akkor vonható felelősségre, ha súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg. Abban az esetben, ha az elkövetési magatartás egy súlyosabb büntetési tétellel fenyegetett bűncselekmény tényállási elemeit is egyúttal megvalósítja, akkor ez utóbbi cselekményben kell az elkövető felelősségét megállapítani.
3. A Btk. 158. § (2) bekezdése a legsúlyosabb büntetés kiszabását is lehetővé teszi, ha az elkövetési magatartás halált okoz. Az eredmény tekintetében a gondatlanság is elegendő.
A polgári lakosság elleni erőszak elkövetője bárki lehet, azonban nyilvánvaló, hogy általában a polgári lakosság felett uralmat gyakoroló katonák kerülhetnek olyan helyzetbe, hogy kifejthessék a büntetni rendelt elkövetési magatartást.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
158. § (1) polgári lakosság elleni erőszak bűntette
158. § (2) polgári lakosság ellen elkövetett halált okozó erőszak bűntette.
Háborús fosztogatás
159. § (1) Aki hadműveleti vagy megszállt területen a polgári javakat fosztogatja, illetve a lakosságot szolgáltatás kikényszerítésével vagy más módon súlyosan megkárosítja, amennyiben súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha bűncselekményt fegyveresen vagy csoportosan követik el.
1. A háborús fosztogatás nemzetközi jogi hátterét a háború áldozatainak védelmére Genfben, 1949. augusztus 12-én kötött Egyezmények és az azt kiegészítő I. és II. kiegészítő Jegyzőkönyvek adják.
A bűncselekmény jogi tárgya a hadműveleti vagy megszállt területeken a polgári lakosság vagyoni biztonságához fűződő egyetemes érdek.
A háborús fosztogatás elkövetési tárgyát ily módon a polgárok javai képezik, ideértve a jogi személyek vagy jogi személyiséggel nem rendelkező egyéb társaságok vagyonát is. Az elkövetési tárgyon tehát a bűncselekmény megállapíthatósága szempontjából nem csupán a harci cselekmények áldozatául esett halott, sebesült vagy beteg személyek javai értendők.
2. A Btk. 159. § (1) bekezdése szerint minősülő bűncselekményt az követi el, aki hadműveleti vagy megszállt területen a polgári javakat fosztogatja, illetve a lakosságot szolgáltatás kikényszerítésével vagy más módon súlyosan megkárosítja.
Szükséges megjegyezni, hogy a háborús fosztogatást kizárólag háború idején lehet elkövetni. Az elkövetés helye pedig a hadműveleti, vagy megszállt terület, tehát az a harctérnél lényegesen tágabb fogalmat takar. (Lásd az előző, Btk. 158. §-ához írt magyarázatot.)
Fosztogatáson a szó köznapi értelmében a polgári lakosság javainak, vagyontárgyainak eltulajdonítását kell érteni. Szolgáltatás kikényszerítésén pedig a polgári lakosságra nézve vagyoni hátránnyal járó, lényegében olyan, szolgáltatásra való kötelezést értünk, amit a nemzetközi jog tilalmaz. A más módon súlyosan megkárosító magatartás pedig bármilyen, a lakosság szempontjából szintén vagyoni hátrányban jelentkező cselekmény elkövetését jelenti.
A bűncselekmény kizárólag szándékosan követhető el. Befejezett a fosztogatással, illetve a szolgáltatás kikényszerítésével, vagy az egyéb módon való elkövetéssel okozott súlyos megkárosítással, ami vagyoni hátrányt, ideértve a kárt és az elmaradt vagyoni előnyt is jelent. Ez esetben - nézetem szerint - a jelentős kár nagysága az irányadó.
Indokolt azonban megjegyezni, hogy a háborús fosztogatás szubszidiárius bűncselekmény és csak akkor állapítható meg annak elkövetése, ha más súlyosabb bűncselekmény nem valósult meg.
A háborús fosztogatás tettese bárki lehet, tehát katonának minősülő személy, valamint polgári személy egyaránt, ideértve a megszállt terület állampolgárát is.
3. A Btk. 159. § (2) bekezdése a bűncselekményt súlyosabban rendeli büntetni, ha azt fegyveresen vagy csoportosan követik el.
Fegyveres elkövetésen a Btk. 137. § 3. pontjában írtaknak megfelelően azt kell érteni, ha az elkövető a bűncselekmény megvalósítása során lőfegyvert vagy robbanóanyagot tart magánál.
A csoportos elkövetési mód megállapításához a Btk. 137. § 12. pontjában foglaltak alapján azt kell érteni, ha a háborús fosztogatás bármelyik elkövetési magatartásának megvalósításakor abban legalább három személy vesz részt. E minősített eset megállapításához sem szükséges az, hogy a legalább három személy együttesen legyen jelen az elkövetéskor és nincs jelentősége annak sem, hogy a fosztogatók, vagy a szolgáltatást kikényszerítők tettesi, társtettesi vagy éppen bűnsegédi magatartást követnek-e el.
4. Abban az esetben, ha a háborús fosztogatás törvényi tényállását katonai parancsnok követi el, a nemzetközi jog szabályainak megsértésével folytatott hadművelet során, és ezzel a polgári lakosság javaiban kárt okoz, akkor nem a Btk. 159. §-a alapján, hanem a Btk. 160. § szerint minősülő bűnös hadviselés miatt felel.
Ha az elkövetési magatartás a szolgáltatás kikényszerítésekor erőszak alkalmazásával vagy a hatalommal való visszaéléssel valósul meg, akkor az elkövető terhére szintén nem a háborús fosztogatást, hanem a Btk. 158. § szerint minősülő polgári lakosság elleni erőszakot kell megállapítani.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
159. § (1) háborús fosztogatás bűntette
159. § (2) fegyveresen (csoportosan) elkövetett háborús fosztogatás bűntette.
Bűnös hadviselés
160. § Az a katonai parancsnok, aki a hadviselés nemzetközi jogi szabályainak megsértésével
a) olyan hadműveletet folytat, amely súlyos kárt okoz a polgári lakosság életében, egészségében vagy javaiban, a nemzetközileg védett kulturális javakban, a veszélyes erőket tartalmazó létesítményekben,
b) védelem nélküli helyiség, vagy fegyvermentes övezet ellen indít támadást,
1. A bűnös hadviselés nemzetközi jogi hátterét szintén az 1913. évi XLIII. törvénnyel kihirdetett és az 1899-ben, valamint 1907-ben megtartott hágai békekonferencián kidolgozott és elfogadott egyezmények, a szárazföldi háború törvényeiről és szokásairól szóló egyezmény, továbbá a háború áldozatainak védelmére Genfben, 1949. augusztus 12-én kötött egyezmények és azok I. és II. kiegészítő Jegyzőkönyvei alkotják.
Ugyancsak idetartozik az 1957. évi 14. számú törvényerejű rendelettel kihirdetett és a kulturális javak fegyveres összeütközés esetén való védelme tárgyában Hágában, 1954. május 14-én megkötött nemzetközi egyezmény is.
A bűncselekmény jogi tárgya a fegyveres összeütközéssel érintett polgári lakosság életéhez, testi épségéhez, egészségéhez, valamint a nemzetközileg védett kulturális javak védelméhez kapcsolódó egyetemes érdek.
A bűnös hadviselés elkövetési tárgya a lakosság vagyona és javai, valamint a nemzetközileg is védett kulturális értékek, és a veszélyes erőket tartalmazó létesítmények.
A lakosság javai fogalmával nem csupán a tulajdoni, hanem a birtokviszonyokat is védelmezi a törvény. Nemzetközileg védett kulturális javak olyan műkincsek, muzeális jellegű épületek és védettnek minősített egyéb műtárgyak lehetnek, amelyekben való károkozás, netán azok megsemmisítése, a hadviselés során pótolhatatlan és helyreállíthatatlan következménnyel jár. Veszélyes erőket tartalmazó létesítmények pl. mindenekelőtt az atomerőművek, duzzasztógátak vagy egyes ipari üzemek lehetnek, amelyeket ha támadás ér, akkor a környező lakosság életét és javait a megsemmisítésükkor felszabaduló "energia" jelentősen veszélyezteti, vagy az ilyen cselekmény egyenesen katasztrófát okoz. Egyébként a polgári lakosság és javai, továbbá a veszélyes erőket tartalmazó létesítmények nemzetközi jogi védelmét az I. Jegyzőkönyv 51-56. Cikkei biztosítják.
2. A Btk. 160. §-a a katonai parancsnok azon a) és b) pontokban nevesített magatartásait rendeli büntetni, amikor a hadviselés során a nemzetközi jogi szabályokat megsérti.
Az a) pont szerint minősülő bűncselekményt az a parancsnok követi el, aki a hadviselés nemzetközi jogi szabályainak megszegésével olyan hadműveletet folytat, amely súlyos kárt okoz a polgári lakosság életében, egészségében vagy javaiban, a kulturális javakban és a nevesített létesítményekben.
A törvényi tényállás kereteit az említett és a hadviselésre vonatkozó nemzetközi jogi szabályok töltik ki tartalommal. A bűncselekmény megállapításához a súlyos kárnak mint eredménynek kell bekövetkeznie a tényállásban nevesített elkövetési magatartás tanúsításával, tehát a nemzetközi jogi szabályok megsértésével folytatott hadművelettel összefüggésben.
A b) pont szerint minősül a bűncselekmény, ha a katonai parancsnok szintén a hadviselés nemzetközi jogi szabályainak megszegésével védelem nélküli helyiség vagy fegyvermentes övezet ellen indít támadást. A bűnös hadviselés ezen fordulata akkor valósít meg tényállásszerű magatartást, ha harchelyzetben a parancsnok akként ad ki támadásra utasítást, hogy az olyan helyiség ellen irányul, ahol az ott tartózkodó személyek a támadással szemben fegyveresen képtelenek védekezni. Az I. Jegyzőkönyv 60. Cikke rögzíti, hogy "ha valamely övezetet az összeütköző Felek megállapodással demilitarizált övezetté nyilvánítottak, a megállapodástól eltérően nem terjeszthetik ki oda a harctevékenységüket."
3. A bűncselekmény egyenes és eshetőleges szándékkal egyaránt megvalósítható. Az elkövető tudatának azonban - eshetőleges szándékkal való elkövetésnél - át kell fogni azt a körülményt, hogy az a hadművelet, amelyet folytat, ténylegesen sérti a nemzetközi jogi és általa is ismert szabályokat és az eredmény bekövetkezésébe legalábbis belenyugodva kell cselekednie. A bűncselekmény az a) pontban írt fordulat esetében a súlyos kár bekövetkezésével válik befejezetté, ami annyit jelent, hogy a lakosság tagjai közül legalább egy vagy több ember halálával vagy a lakosság egészségi állapotának tartós károsodásával, továbbá - nézetem szerint - az anyagi javakban okozott különösen nagy kár tényleges bekövetkezésével valósul meg a cselekmény. A b) pont szerinti fordulat esetében a bűncselekmény a katonai parancsnok által indított támadással válik befejezetté.
A bűnös hadviselés tettese csak olyan katonai parancsnok lehet, aki harchelyzetben hadműveleti tevékenységet irányít, vagy az ellenség ellen támadásra ad utasítást. Egyébként a katonai parancsnok fogalma e törvényi tényállás esetén nem kötődik katonai rendfokozathoz vagy beosztáshoz, így a bűncselekmény tettese bárki lehet, aki adott esetben támadásra parancsnokként adhat utasítást.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
160. § a)-b) bűnös hadviselés bűntette.
bűntettet követ el, és tíz évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztéssel büntetendő.
Nemzetközi szerződés által tiltott fegyver alkalmazása
160/A. § (1) Aki hadműveleti vagy megszállt területen az ellenséggel, polgári személlyel vagy hadifogollyal szemben nemzetközi szerződés által tiltott fegyvert vagy harci eszközt alkalmaz, vagy alkalmaztat, bűntettet követ el, és tíz évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki nemzetközi szerződés által tiltott fegyver alkalmazására irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(3) Az (1)-(2) bekezdés alkalmazásában nemzetközi szerződés által tiltott fegyvernek kell tekinteni
a) az 1955. évi 20. törvényerejű rendelettel kihirdetett, a fojtó, mérges és egyéb hasonló gázok, valamint a bakteriológiai eszközök hadviselési célokra történő használatának eltiltására vonatkozóan Genfben, az 1925. évi június hó 17. napján kelt jegyzőkönyvben említett fojtó, mérges és egyéb hasonló gázokat, a bakteriológiai harci eszközöket,
b) az 1984. évi 2. törvényerejű rendelettel kihirdetett, a mértéktelen sérülést okozónak vagy megkülönböztetés nélkül hatónak tekinthető egyes hagyományos fegyverek alkalmazásának betiltásáról, illetőleg korlátozásáról szóló, Genfben, az 1985. évi október hó 15. napján kelt egyezményhez csatolt
1. A Btk. 160/A. §-át a büntető jogszabályok módosításáról szóló 1998. évi LXXXVII. törvény 38. §-a iktatta be az emberiség elleni bűncselekmények (XI. Fejezet) rendszerébe a háborús bűncselekmények közé. A nemzetközi szerződés által tiltott fegyver alkalmazásának külön törvényi tényállásként való szabályozását az indokolta, hogy a Magyar Köztársaság a korábbi évtizedekben, de az elmúlt években is több olyan nemzetközi egyezményhez csatlakozott, amelyek tilalmazzák valamely fegyverfajta kifejlesztését, gyártását, felhasználását, illetve előírják az egyezmény által tiltott tevékenység büntetőjogi üldözését. Korábban az ilyen jellegű bűncselekmény elkövetése a Btk. 160. §-ában írt bűnös hadviselés tényállási keretei közt volt büntethető, illetve még régebben a Katonai Büntetőtörvénykönyvről szóló 1948. évi LXII. törvény 113. §-a tartalmazott hasonló és önálló tényállást, tiltott harceszközök alkalmazása címszó alatt.
A bűncselekmény nemzetközi jogi hátterét és egyúttal azt, hogy a 160/A. § (1)-(2) bekezdésében rögzített törvényi tényállások szempontjából ténylegesen mit kell nemzetközi szerződés által tiltott fegyvernek tekinteni, a törvényhely (3) bekezdésének a)-d) pontjai határozzák meg.
a) Eszerint az 1955. évi 20. törvényerejű rendelettel kihirdetett, a fojtó, mérges és egyéb hasonló gázok, valamint a bakteriológiai eszközök hadviselési célokra történő használatának eltiltására vonatkozóan Genfben, az 1925. évi június hó 17. napján kelt jegyzőkönyvben felsorolt fojtó, mérges és egyéb hasonló gázokat, a bakteriológiai harci eszközöket tiltott fegyvernek kell tekinteni.
b) Idetartozik az 1984. évi 2. törvényerejű rendelettel kihirdetett, a "Mértéktelen sérülést okozónak vagy megkülönböztetés nélkül hatónak tekinthető egyes hagyományos fegyverek alkalmazásának betiltásáról, illetőleg korlátozásáról" szóló, Genfben, az 1985. évi október hó 15. napján kelt egyezmény, és a hozzá csatolt I. Jegyzőkönyv, amely rögzíti, hogy tilos minden olyan fegyvernek az alkalmazása, amelynek elsődleges hatása az, hogy olyan repeszekkel okoz sérülést, amelyek röntgensugárral nem mutathatók ki az emberi testben.
Ugyancsak idetartozik az 1997. évi CXXXIII. törvénnyel kihirdetett, a "Mértéktelen sérülést okozónak vagy megkülönböztetés nélkül hatónak tekinthető egyes hagyományos fegyverek alkalmazásának betiltásáról, illetőleg korlátozásáról" szóló egyezményben, illetve a hozzá csatolt jegyzőkönyvek módosításáról és kiegészítéséről, a II. Módosított Jegyzőkönyvben a 2. Cikk 1-5. pontjaiban meghatározott akna, távtelepítésű akna, gyalogság elleni akna, meglepő akna és más eszköz. Egyébként, hogy ténylegesen mit kell érteni e tiltott fegyvereken, a 2. Cikk a meghatározások címszó alatt az egyes pontokban ezen fogalmakat egyértelműen meghatározza.
A gyújtófegyver szintén nemzetközi szerződés által tilalmazott fegyvernek minősül, és fogalmát a III. Jegyzőkönyv 1. Cikkének 1. pontja rögzíti. Azt, hogy mely eszközök nem tartoznak a gyújtófegyverek körébe, az 1. Cikk b) pontja szintén meghatározza.
Az 1984. évi 2. törvényerejű rendelet hirdette ki, majd az 1997. évi CXXXIII. törvény is tartalmazza a jelenleg hiteles szövegét a IV. Kiegészítő Jegyzőkönyvnek, amelynek I. Cikke tiltja a vakító lézerfegyver használatát.
c) Nemzetközileg tiltott fegyver az 1997. évi CIV. törvénnyel kihirdetett, a vegyifegyverek kifejlesztésének, gyártásának, felhalmozásának és használatának tilalmáról, valamint megsemmisítéséről szóló, Párizsban, 1993. január 13-án aláírt egyezmény II. Cikkének 1. pontjában meghatározott vegyifegyver és a 7. pontban írt vegyi kényszerítő eszköz. A II. Cikk 1. és 7. pontjai pontosan meghatározzák e fogalmakat, az Egyezmény további részei pedig az általános kötelezettségeket és a további fogalommeghatározásokat az Egyezmény alkalmazását illetően.
d) Végül nemzetközi szerződés által tiltott fegyvernek tekintendő az 1998. évi X. törvénnyel kihirdetett, a "Gyalogsági aknák alkalmazásának, felhalmozásának, gyártásának és átadásának betiltásáról, illetőleg megsemmisítéséről" szóló, Oslóban, 1997. szeptember 18-án elfogadott Egyezmény 2. Cikkének 1. pontjában meghatározott gyalogsági akna. Ezen Egyezmény is - akárcsak a hasonló témában megerősített és kihirdetett egyezmények többsége - rendelkezik a felhalmozott gyalogsági aknák megsemmisítéséről, továbbá az ilyen jellegű ügyekben a nemzetközi együttműködésről és segítségnyújtásról.
A bűncselekmény törvényi tényállásának egyes elemeit illetően további nemzetközi hátteret jelentenek még a háború áldozatainak védelmére, Genfben, 1949. augusztus 12-én kötött Egyezmények, illetve azok kiegészítő Jegyzőkönyvei is.
A bűncselekmény általános jogi tárgya a nemzetközi szerződések betartása, míg közvetlen jogi tárgya e szerződések által tiltott fegyverek nem alkalmazásához fűződő egyetemes érdek.
A bűncselekmény passzív alanya lehet az ellenséges félhez tartozó, lehet polgári személy vagy hadifogoly, tehát katonának és civilnek tekintendő személy egyaránt.
Ellenségnek az egymással szembenálló fegyveres erők vagy az egymással harcoló alakulatok, csapatok tagjait kell tekinteni. Polgári személy az, aki a szembenálló felek hadműveleti tevékenységében nem vesz részt, vagyis aki a nemzetközi szerződések, egyezmények alapján nem tekinthető "harcosnak". Hadifogoly pedig az a személy, aki egyébként az egymással szembenálló felek fegyveres erejének, illetőleg önkéntes csapatainak tagja, de valamely hadművelet eredményeképpen az ellenség hatalmába és rendelkezése alá került.
2. A Btk. 160/A. § (1) bekezdése szerint minősül annak az elkövetőnek a cselekménye, aki hadműveleti vagy megszállt területen az ellenséggel, polgári személlyel vagy hadifogollyal szemben nemzetközi szerződés által tiltott fegyvert vagy harci eszközt alkalmaz, vagy alkalmaztat. A törvény a cselekmény súlyos nemzetközi megítélése és kiemelkedő társadalomra való veszélyessége miatt, az elkövetővel szemben akár a legszigorúbb büntetés kiszabását is lehetővé teszi.
Akárcsak a hasonló tényállási elemeket tartalmazó többi háborús cselekmény, ez a bűncselekmény is csak háború idején valósítható meg, és kizárólag a tényállásban nevesített hadműveleti vagy megszállt területen. Az elkövetés helye tehát az ún. harctérnél lényegesen tágabb fogalmat takar. (Lásd a 158. §-ához fűzött magyarázatot.)
A nemzetközi szerződés által tiltott fegyver vagy harci eszköz alkalmazásán a szó köznapi értelmében is azt értjük, amit a fogalom takar, tehát a tilalmazott fegyver oly módon való használatát, amelyre nézve eredetileg azt készítették. Ily módon pl. alkalmazásnak kell tekinteni - az egyébként tiltott - akna telepítését, tüzérségi erővel való kilövését, harci repülőgépről való szórását, a gyújtó, vegyi vagy lézerfegyver használatát. Alkalmaztatáson a tiltott fegyver vagy harci eszköz mással való használatát értjük, és ezzel a törvényalkotó lényegében az ilyen tevékenységre utasítást kiadó személy önálló tettesként való felelősségre vonását teszi lehetővé.
A bűncselekmény egyenes és eshetőleges szándékkal egyaránt megvalósítható. Az elkövetési magatartás tanúsításával, a nemzetközi szerződés által tiltott fegyver alkalmazásával, vagy alkalmaztatásával a cselekmény befejezetté válik, ezért a bűncselekmény megállapításának nem előfeltétele az eredmény bekövetkezése.
A bűncselekmény elkövetője tettesként végül is bárki lehet, de a cselekmény jellegére figyelemmel elsősorban azt katonának minősülő személy valósíthatja meg.
3. A Btk. 160/A. § (2) bekezdése - a cselekmény tárgyi súlyára figyelemmel - a nemzetközi szerződés által tiltott fegyver alkalmazására irányuló előkészületi tevékenységet is büntetni rendeli.
A bűncselekmény megnevezése (Nem szerepel a BK 1. számú állásfoglalásban)
160/A. § (1) nemzetközi szerződés által tiltott fegyver alkalmazásának bűntette
160/A. § (2) nemzetközi szerződés által tiltott fegyver alkalmazása előkészületének bűntette.
1. I. Jegyzőkönyvben meghatározott röntgensugárral ki nem mutatható repesszel sérülést okozó fegyvert,
2. az 1997. évi CXXXIII. törvénnyel kihirdetett II. Módosított Jegyzőkönyv 2. Cikkének 1-5. pontjában meghatározott aknát, távtelepítésű aknát, gyalogság elleni aknát, meglepő aknát és más eszközt,
3. III. Jegyzőkönyv 1. Cikkének 1. pontjában meghatározott gyújtófegyvert,
4. IV. Kiegészítő Jegyzőkönyv I. Cikkében meghatározott vakító lézerfegyvert,
c) az 1997. évi CIV. törvénnyel kihirdetett, a vegyifegyverek kifejlesztésének, gyártásának, felhalmozásának és használatának tilalmáról, valamint megsemmisítéséről szóló, Párizsban, 1993. január 13-án aláírt egyezmény II. Cikkének 1. és 7. pontjában meghatározott vegyifegyvert vagy vegyi kényszerítő eszközt,
d) az 1998. évi X. törvénnyel kihirdetett Gyalogsági aknák alkalmazásának, felhalmozásának, gyártásának és átadásának betiltásáról, illetőleg megsemmisítéséről szóló, Oslóban, 1997. szeptember 18-án elfogadott egyezmény 2. Cikkének 1. pontjában meghatározott gyalogsági aknát.
Harctéri fosztogatás
161. § Aki a harctéren az elesetteket, sebesülteket vagy betegeket fosztogatja, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. A bűncselekmény nemzetközi jogi hátterét egyrészt a hadrakelt fegyveres erők sebesültjei és betegei helyzetének javítására vonatkozó 1949. évi genfi egyezmény 15. Cikke adja meg a következők alapján "Az összeütköző Feleknek mindenkor, különösen ütközet után késedelem nélkül minden lehető intézkedést meg kell tenniük abból a célból, hogy felkutassák és összeszedjék a sebesülteket és betegeket, hogy védelemben részesítsék őket fosztogatás és bántalmazás ellen, hogy biztosítsák részükre a szükséges gondozást, valamint hogy felkutassák a holtakat és megakadályozzák kifosztásukat.
Valahányszor a körülmények megengedik, fegyverszünetet, tűzszünetet vagy helyi egyezséget kell kötni, hogy ezáltal lehetővé váljék a csatatéren hátrahagyott sebesültek elvitele, kicserélése és elszállítása."
A harctéri fosztogatás nemzetközi jogilag tilalmazott hátterét másrészt a hadifoglyokkal való bánásmódra vonatkozó 1949. évi genfi egyezmény 18. Cikke tartalmazza az alábbiak szerint "A személyi használatra szolgáló összes dolgok és tárgyak, a fegyverek, lovak, katonai felszerelés és katonai iratok kivételével a hadifoglyok birtokában maradnak, így a fémsisakok, a gázálarcok és mindazok a tárgyak, amelyeket személyes védelmük tárgyából adtak át nekik. Úgyszintén birtokukban maradnak az öltözködésükre és táplálkozásukra szolgáló dolgok és tárgyak is, még ha ezek a dolgok és tárgyak hivatalosan katonai felszerelésükhöz tartoznak is."
Szükséges azonban a nemzetközi jogi egyezményben felsorolt és lényegében a bűncselekmény elkövetési tárgyát jelentő dolgokkal, javakkal kapcsolatban megjegyezni, hogy az időmúlás következtében az egyezményben foglaltak részben elavult körülményeket fogalmaznak meg, és azt a modern hadviseléssel járó és a jelen kornak megfelelő fogalmakkal kiegészítve kell értelmezni az alapelv tiszteletben tartásával.
A bűncselekmény jogi tárgya az elesettek, sebesültek és betegek vagyonának megvédéséhez fűződő érdek.
A harctéri fosztogatás elkövetési tárgya lehet tehát bármilyen vagyontárgy, ami a harctéren elesett, sebesült vagy beteg személyek tulajdonában, illetve birtokában van, és az nem minősül hadizsákmánynak.
Hadizsákmányon olyan tárgyakat kell érteni, amelyek az ellenséges hatalom tulajdonában vannak és azok hadműveleti, harcászati célra felhasználhatók. A nemzetközi jogi szabályok szerint a hadizsákmány a másik hadsereg tulajdonába kerül át.
2. A Btk. 161. §-a szerinti bűncselekmény a harctéren lévő elesettek, sebesültek és betegek kifosztásával valósul meg, ami a gyakorlatban azt jelenti, hogy több passzív alany sérelmére elkövetett vagyon elleni bűncselekmény elkövetését lehet csak az elkövető terhére megállapítani.
A harctéri fosztogatást kizárólag szándékosan lehet elkövetni, és az elkövetési magatartás tanúsításával, tehát a harctéren lévő személyek kifosztásával tekintendő az befejezettnek. Amennyiben egy passzív alany vonatkozásában a kifosztás már megtörtént, és az elkövetőt a további magatartásában megakadályozzák, de nála megállapítható a cselekmény folytatásának szándéka, akkor terhére a bűncselekmény kísérletét lehet megállapítani.
A harctéri fosztogatás elkövetője bárki lehet, tehát katona és polgári személy egyaránt, és nincs jelentősége annak sem, hogy a fosztogató az összeütköző felek melyik oldalán áll, lehet az akár semleges félnek minősülő személy is.
3. Abban az esetben, ha az elkövetési magatartás kifejtése nem harctéren következik be, akkor az elkövető terhére a Btk. 159. §-a szerint minősülő háborús fosztogatást lehet megállapítani.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
161. § harctéri fosztogatás bűntette.
Fegyverszünet megszegése
162. § (1) Aki a fegyverszünet feltételeit megszegi, bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha a fegyverszünet megszegése különösen súlyos következményekre vezet.
1. Ezen háborús bűncselekmény nemzetközi jogi hátterét a szárazföldi háború törvényeiről és szokásairól szóló 1907. évi hágai egyezményhez csatolt Szabályzat II. Része V. Fejezetének 36-41. Cikkei alapozzák meg, amelyek tilalmazzák a fegyverszünet megszegését. Ezért az egyezményhez csatlakozott államok, így Magyarország is büntetni rendelik e bűncselekményt, mivel a fegyverszüneti feltételek megsértése - azon kívül, hogy minden nép erkölcse szerint becstelen cselekmény - véres retorziókra vezethet, mutat rá a miniszteri indokolás.
A bűncselekmény általános jogi tárgya a háború törvényeinek megtartása, míg közvetlen jogi tárgya a fegyverszünet fenntartásához fűződő nemzetközi érdek.
2. A Btk. 162. § (1) bekezdése szerint minősül annak az elkövetőnek a cselekménye, aki a fegyverszünet feltételeit megszegi. A fegyverszünet megszegése bármilyen módon elkövethető, de hogy ténylegesen milyen magatartás minősül e tényállás szerint, az csak a konkrét fegyverszüneti megállapodás tartalma alapján dönthető el.
A fegyverszünet a hadijognak megfelelően lehet helyi, vagy általános, ami azt jelenti, hogy vagy csak a hadviselő felek bizonyos egységei közt függeszti fel a fegyverszünet a hadműveletet, vagy pedig általánosan, a szembenálló felek összes egységére vonatkozóan. A fegyverszünetről való megállapodásról a hadviselő feleket, azok hatóságait és a harcoló csapatokat az egyezményben meghatározott módon és kellő időben kell értesíteni. Ennek megfelelően a hadműveletek felfüggesztésére vagy azonnal az értesítés után, vagy pedig a fegyverszünetben megállapított időben kerülhet sor.
A hágai egyezményben foglaltak szerint, ha a szembenálló felek egyike a fegyverszünetet bármi módon súlyosan megsérti, akkor a másik félnek joga van a fegyverszünetet felmondani, illetve a további hadműveleteket folytatni. (40. Cikk) Természetesen, ha egyéni kezdeményezésből fakadóan sértik meg a fegyverszünetet, akkor a vétkesek megbüntetését, és - ha helye van - az elszenvedett veszteségekért kártérítés fizetését követelheti a másik fél, de ez a körülmény nem alapozza meg a fegyverszünet felmondását. (41. Cikk)
Abban az esetben, ha a fegyverszünet tartama nincs meghatározva, a hadviselő felek a hadműveletet bármikor újra kezdhetik, de csak oly módon, ha erről a másik felet a kikötött időben a fegyverszünet feltételeinek megfelelően értesítették. (36. Cikk)
A fegyverszünettől meg kell különböztetni a bűncselekmény alkalmazhatósága szempontjából a fegyvernyugvást, vagy más kifejezéssel élve a tűzszünetet, ami általában csak rövid időre szóló, és meghatározott területre vonatkozó külön megállapodás.
A bűncselekmény kizárólag szándékosan követhető el, és befejezetté válik azon magatartás tanúsításával, mely által a fegyverszünet tartalma sérelmet szenved.
A bűncselekmény elkövetője általában csak olyan katona lehet, aki a fegyverszüneti megállapodásról tudott, és akivel ezt közölték. Maga a hágai egyezmény egyébként szabályszerű közlésről rendelkezik. (36. Cikk) A nemzetközi gyakorlat szerint viszont nemcsak katonának tekintendő személy, hanem elvileg bárki lehet a cselekmény tettese, ha ténylegesen tudott a fegyverszüneti megállapodásról.
3. A Btk. 162. § (2) bekezdése a fegyverszünet megszegését magasabb büntetési tétel keretei között rendeli büntetni, ha az elkövetési magatartás súlyos következményekre vezet. Ilyen következmény lehet az egymással szembenálló felek katonáinak, de akár a polgári lakosság életében és egyéb javaiban bekövetkező veszteség vagy kár, de e körbe vonható akár a békekötés emiatti elhúzódása is.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
162. § (1) fegyverszünet megszegésének bűntette
162. § (2) fegyverszünet különösen súlyos megszegésének bűntette.
Hadikövet elleni erőszak
163. § (1) Aki az ellenség hadikövetét vagy ennek kísérőjét bántalmazza, jogtalanul visszatartja, vagy ellene más erőszakot alkalmaz, amennyiben súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg, bűntettet követ el és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki a hadikövetet vagy a kísérőjét megöli, tíz évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztéssel büntetendő.
1. A hadikövet és annak kísérőjének sérthetetlenségét már jóval a kapcsolódó nemzetközi jogszabályok megjelenését megelőzően büntetőjogi védelemben részesítette a háborús szokásjog. A törvényi tényállás nemzetközi jogi hátterét a szárazföldi háború törvényeire és szokásaira vonatkozó 1907. évi hágai egyezmény mellékletét képező Szabályzat 32-34. Cikke tartalmazza.
Ezen egyezmény alapján békekövetnek kell tekinteni azt a fehér zászlóval jelentkező személyt, akit a hadviselő felek egyike felhatalmazott arra, hogy a másik féllel tárgyalásokba bocsátkozzék. A hadikövet kísérőjének az a személy tekintendő, aki a békekövettel együtt jelentkezik az ellenséges hadviselő félnél. Az egyezmény 32. Cikke egyúttal azt is rögzíti, hogy " békekövetnek, valamint az őt netalán kísérő trombitásnak, kürtösnek, dobosnak, zászlóvivőnek vagy tolmácsnak sérthetetlenségre van joga." Természetesen a mai kornak megfelelően kell értelmezni a kísérőnek minősülő személyek körét.
A bűncselekmény passzív alanya tehát a hadikövet és annak kísérője, azonban egyikőjüknek sem kell feltétlenül katonának lenni, a sérthetetlenség bárkire kiterjed, aki ilyen minőségben tárgyalni kíván felhatalmazás alapján a másik féllel.
A bűncselekmény jogi tárgya a hadikövet vagy kísérője életéhez, testi épségéhez, valamint a háború írott és íratlan törvényeinek megtartásához fűződő nemzetközi érdek.
2. A Btk. 163. § (1) bekezdése szerint minősül annak az elkövetőnek a cselekménye, aki az ellenség hadikövetét vagy ennek kísérőjét bántalmazza, jogtalanul visszatartja, vagy ellene más erőszakot alkalmaz.
Bántalmazáson elsősorban tettlegességet kell érteni, ami a hadikövet vagy kísérője ellen irányuló és testi épségét vagy becsületét sértő támadásban nyilvánul meg. Más erőszak alkalmazása pedig bármi egyéb fizikai ráhatást jelenthet. Az olyan előzetes biztonsági intézkedések, mint pl. a szem bekötése, vagy a követ fegyveres kísérése azonban nem merítik ki a bűncselekmény tényállási elemeit.
A hadikövet visszatartása akkor minősül bűncselekménynek, ha az a nemzetközi jogból levezethető okból jogtalan. Ugyanis a hágai egyezmény Szabályzatának 33. Cikke szerint a hadikövet ideiglenes visszatartása nem meríti ki a törvényi tényállásban foglalt jogtalan visszatartás fogalmát, ha az a szükséges óvó intézkedésen nem túlmenő hátrányt jelent a követ számára. A Szabályzat szerint az ideiglenes visszatartásra annak a parancsnoknak van joga, akihez a követet küldték, és annak megakadályozása végett kerülhet rá sor, hogy a békekövet értesülés szerzésére ne használhassa fel küldetését. A Szabályzat 34. Cikke tartalmazza azt is, ha "határozottan és megcáfolhatatlanul bebizonyult, hogy a békekövet a kiváltságos státusát árulás előidézésére, vagy éppen elkövetésére használta fel, akkor a sérthetetlenségi joga megszűnik."
A bűncselekmény csak háború idején és kizárólag szándékosan követhető el, és az a hadikövet vagy kísérője bántalmazásával, vagy jogtalan visszatartásával, illetve az erőszak alkalmazásával válik befejezetté. A hadikövet elleni erőszakot annak szubszidiárius jellege miatt viszont csak akkor lehet megállapítani az elkövető terhére, ha súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg.
A bűncselekmény elkövetője tettesként bárki lehet, tehát katonának minősülő, vagy akár polgári személy is.
3. A Btk. 163. § (2) bekezdése a legsúlyosabb büntetés kiszabását is lehetővé teszi azzal szemben, aki a hadikövetet vagy a kísérőjét megöli.
4. Abban az esetben, ha az elkövető a Btk. 170. § (3) bekezdés második fordulatában, vagy a (4) és (5) bekezdésben írt testi épség elleni bűncselekményt a hadikövet vagy annak kísérőjének sérelmére valósítja meg, akkor a háborús bűncselekmény szubszidiárius jellege miatt a három évnél súlyosabb büntetési tétellel fenyegetett személy elleni bűncselekményt kell a terhére megállapítani, tehát ha a testi sértés aljas indokból való elkövetése súlyos testi sérüléssel, vagy a cselekmény maradandó fogyatékossággal, súlyos egészségromlással jár együtt, továbbá a magatartását különös kegyetlenséggel követi el, illetve ha a testi sértés életveszélyt vagy halált okoz.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
163. § (1) hadikövet elleni erőszak bűntette
163. § (2) hadikövet megölésének bűntette.
BH1987. 224. I. A lopás és a rongálás halmazatban történő megállapítására csak akkor kerülhet sor, ha a dolog elleni erőszakkal okozott kár többszöröse az eltulajdonított vagy eltulajdonítani szándékolt értéknek, s a halmazat megállapítása folytán a cselekmény nem esik enyhébb büntetési tétel alá. II. A lopás befejezett esetének és kísérletének elhatárolása. III. A lopásnál a dolog elleni erőszak mint minősítő körülmény a rongálást magában foglalja, igy annak megállapítása esetén a rongálás miatt emelt vád alóli felmentésnek nem lehet helye [Btk 12., 316., 324. §, Be 163. § (2) bek.].
Visszaélés a vöröskereszttel
164. § Aki háború idején a vöröskereszt (vörös félhold, vörös oroszlán és nap) jelvénnyel avagy hasonló célt szolgáló és nemzetközileg elismert más jelvénnyel vagy jelzéssel visszaél, vagy ezek oltalma alatt álló személlyel vagy dologgal szemben erőszakos cselekményt követ el, bűntett miatt egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. A bűncselekmény nemzetközi jogi hátterét a hadrakelt fegyveres erők sebesültjei és betegei helyzetének javítására vonatkozóan Genfben, 1949. augusztus 12-én kelt Egyezmény alapozza meg. Ennek 53. Cikke rögzíti, hogy "A "vörös kereszt" vagy "genfi kereszt" jelvénynek vagy elnevezésnek, valamint minden annak utánzását jelentő jelnek vagy elnevezésnek a jelen Egyezmény értelmében arra fel nem jogosított magánszemélyek, köztestületek, magántársaságok, valamint kereskedelmi vállalatok részéről való használata mindenkor tilos, tekintet nélkül a használat céljára és megkezdésének időpontjára." Az egyezmény 38. Cikke alapján "Svájc iránti tiszteletből a szövetségi színek felcserélésével létesített címerkép, azaz fehér alapon nyugvó vörös kereszt, megmarad a hadseregek egészségügyi szolgálatának jelvényeként és ismertetőjeleként. Azoknál az országoknál azonban, amelyek már a vörös kereszt helyett a vörös félholdat vagy a vörös oroszlánt és napot használják fehér alapon ismertetőjelként, ezek a jelvények a jelen Egyezmény értelmében szintén elfogadottak".
Nemzetközi hátterét jelenti még e bűncselekménynek az 1989. évi 20. számú törvényerejű rendelettel kihirdetett, és az 1949. augusztus 12-én kötött genfi egyezményeket kiegészítő, a nemzetközi fegyveres összeütközések áldozatainak védelméről szóló I. számú Jegyzőkönyv 8. Cikke is, ami az említett fogalmakat azonos tartalommal határozza meg. Eszerint "a megkülönböztető jelvény alatt az egészségügyi alakulatok és szállítóeszközök, illetve az egészségügyi és egyházi személyzet, felszerelés, vagy anyagok védelmére szolgáló, fehér alapon elhelyezett vörös kereszt, vörös félhold, vagy vörös oroszlán és nap megkülönböztető jelvény értendő."
A bűncselekmény jogi tárgya a humanitárius célokat szolgáló szervezetek és azok oltalma alatt álló személyek, illetve dolgok védelméhez, valamint azok sérthetetlenségének tiszteletben tartásához fűződő egyetemes érdek.
A miniszteri indokolás szerint a tényállás első fordulatában felsorolt jelvények mindenki által ismert nemzetközi szervezeteket szimbolizálnak. A második fordulat rendelkezéseit pedig egyrészt az tette szükségessé, hogy háború idején a humanitárius feladatokat nemcsak a Vöröskereszt, illetve az azonos tevékenységet folytató nemzetközileg elismert szervezetek folytatnak, hanem az egyes országok polgári védelmi szervezetei is ellátnak ilyen tevékenységet. Ezek tagjai és létesítményei szintén jogosultak a megkülönböztető jel használatára (kék háromszög narancsszín alapon), és ugyancsak részesülnek a büntetőjogi védelemben.
Különleges jellel (három narancsszínű kör) különböztethetők meg azok a létesítmények, amelyek feladata az energia termelése, vagy a természeti erők mesterséges közművekkel való biztosítása. Idetartoznak pl. a gátak, töltések, atom- és vízierőművek, mivel ezek károsítása a terület polgári lakosságára nézve is katasztrofális következményekkel járna.
A nemzetközi egyezményekkel összhangban kézenfekvő, hogy az említett jelvényeket (jeleket) is védje a büntető törvény.
A törvényi tényállás az elkövetési tárgyak sorában jelzéseket is említ. Erre azért van szükség, mert az orvosokat, illetőleg sebesülteket és betegeket szállító járművek számára is védelmet kell biztosítani, és emiatt az egészségügyi alakulatok, illetve szállítóeszközök azonosítására a jogosultak egyezményes fény, rádió vagy radarjelzéseket használhatnak.
2. A Btk. 164. §-ában írt bűncselekmény megvalósul egyrészt a törvényi tényállásban nevesített jelvénnyel vagy jelzésekkel való visszaéléssel, másrészt ezek oltalma alatt álló személyekkel, illetve dolgokkal szembeni erőszak alkalmazásával. A törvény azonban csak a háború idején való elkövetést rendeli büntetni.
Visszaélésnek tekintendő minden olyan magatartás, amikor a felsorolt jelvényeket vagy jelzéseket nem a humanitárius célok szolgálatában, hanem egyéb célból, pl. hadicselből viselik, illetve harci járművek azonosíthatóságának leplezése okából tüntetik fel vagy azért használják.
Az oltalom alatt álló személyekkel szembeni erőszak azonos a jelvényt viselő elleni támadó fellépéssel és bármely fizikai ráhatás alkalmazásával, így az bármely erőszakos magatartás tanúsításával megvalósítható. A tényállásban említett jelvényt vagy jelzést hordozó dologgal szembeni erőszak azok megrongálásával vagy megsemmisítésével követhető el.
A vöröskereszttel való visszaélés csak egyenes szándékkal követhető el, míg a törvényi tényállás további fordulata egyenes és eshetőleges szándékkal egyaránt megvalósítható. A bűncselekmény befejezett a visszaéléssel, illetve a személy vagy dolog elleni erőszak alkalmazásával.
A bűncselekmény elkövetője bárki lehet, tehát katona és polgári személy egyaránt.
3. Abban az esetben, ha a vöröskereszttel való visszaélés egyúttal testi sérülés okozásával jár együtt, vagy ha a kifejtett magatartás emberölést eredményez, akkor e háborús bűncselekménnyel halmazatban az élet- és testi épség elleni bűncselekmény elkövetését is meg kell állapítani.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
164. § a vöröskereszttel visszaélés bűntette.
Egyéb háborús bűntettek
165. § Az egyéb háborús bűntettekről külön jogszabály (az 1945. évi VII. törvénnyel törvényerőre emelt, az 1440/1945. (V. 1.) ME számú rendelettel módosított és kiegészített 81/1945. (II. 5.) ME számú rendelet) rendelkezik.
1. A Btk. 165. §-a törvényi tényállást nem tartalmaz, ezért kivételt képez a Btk. Különös Részében szabályozott többi bűncselekményhez képest, amelyek mindegyike rögzíti azt az elkövetési magatartást, amit a törvény büntetni rendel. Ily módon ezen háborús bűncselekményt az 1945. évi VII. törvénnyel törvényerőre emelt és az 1440/1945. (V. 1.) ME rendelettel módosított és kiegészített 81/1945. (II. 5.) ME rendelet tölti ki tartalommal, amelynek hatályos rendelkezései alapján a 11. és 13. §-ok egyes pontjai határozzák meg a büntetéssel fenyegetett egyéb háborús bűntetteket.
Ugyanis korábban az egyéb háborús bűntettek szélesebb körét szankcionálta a törvény, azonban az Alkotmánybíróság 2/1994. (I. 14.) AB határozata ezen jogszabályi rendelkezések alkalmazhatóságával kapcsolatban - az Országgyűlés alkotmányügyi, törvényelőkészítő és igazságügyi bizottságának indítványára - lényeges változást eredményezett. E határozatában az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az 1945. évi VII. törvénnyel törvényerőre emelt, az 1440/1945. (V. 1.) ME rendelettel, valamint az 1947. évi XXXIV. törvénnyel módosított és kiegészített 81/1945. (II. 5.) ME rendelet 11. §-ának 1-4. pontja és 6. pontja, továbbá a 13. §-ának 1. és 3-7. pontja alkotmányellenes, mivel azok sértik az Alkotmánynak a visszaható hatályú büntetés tilalmát deklaráló 57. § (4) bekezdését, ezért azokat a határozat közzétételének napjával megsemmisítette.
Az Alkotmánybíróság ezen határozata következtében lényegesen korlátozottabb azoknak a magatartásoknak a köre, amelyet a Btk. 165. §-a alapján még büntetni lehet. Ennek indoka az, hogy a háborús bűntettek elkövetési magatartásait meghatározó rendelkezések sértik a nullum crimen sine lege elvét és oly mértékben általánosak - különösen a 13. § 7. pontja -, hogy sértik a jogállamiságból következő jogbiztonság követelményét. A háborús bűntettek esetére a 81/1945. (II. 5.) ME rendelet által meghatározott büntetések is alkotmányellenesek, alapvetően a nulla poena sine lege elvének sérelme miatt, hiszen a halálbüntetésnek mint büntetési nemnek az alkotmányellenességét más bűncselekmények esetében az Alkotmánybíróság a 23/1990. (X. 31.) AB határozatában már megállapította.
A hatályos rendelkezéseknek megfelelően a hivatkozott jogszabály 11. §-ának 5. pontjában, valamint 13. §-ának 2. pontjában rögzített elkövetési magatartás büntethetősége maradt fenn.
Ezért a 81/1945. (II. 5.) ME rendelet 11. § 5. pontja szerint az tekintendő háborús bűnösnek "aki a megszállott területek lakosságával vagy a hadifoglyokkal való bánás tekintetében a háborúra vonatkozó nemzetközi jogszabályokat súlyosan megsértette, vagy a visszacsatolt területek lakosságával, a reá bízott hatalommal visszaélve kegyetlenkedett, vagy aki általában akár belföldön, akár külföldön felbujtója, tettese vagy részese volt emberek törvénytelen kivégzésének vagy megkínzásának."
A 81/1945. (II. 5.) ME rendelet 13. § 2. pontja alapján háborús bűntettet követett el az is, "aki valamilyen katonai jellegű alakulatnak személy vagy vagyontárgya ellen elkövetett erőszakos cselekményéhez segítséget nyújtott."
2. A 2/1994. (I. 24.) AB határozat megállapította azt is, hogy a Btk. 33. § (2) bekezdésének a) pontja alapján a 81/1945. (II. 5.) ME rendelet 11. § 5. és 13. § 2. pontjában meghatározott háborús bűntettek nem évülnek el. Az elévülés egyéb szabályaira lásd a Btk. 33. §-ához fűzött magyarázatot.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
165. § háborús bűntett.
XII. fejezet
A személy elleni bűncselekmények
I. cím
Az élet, a testi épség és az egészség 
elleni bűncselekmények
Emberölés
166. § (1) Aki mást megöl, bűntettet követ el, és öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés tíz évtől tizenöt évig terjedő, vagy életfogytig tartó szabadságvesztés, ha az emberölést
a) előre kitervelten,
b) nyereségvágyból vagy
c) más aljas indokból, illetőleg célból,
d) különös kegyetlenséggel,
e) hivatalos személy ellen, hivatalos eljárása alatt, illetőleg emiatt, közfeladatot ellátó személy ellen, e feladatának teljesítése során, továbbá a hivatalos vagy a közfeladatot ellátó személy támogatására vagy védelmére kelt személy ellen,
f) több emberen,
g) sok ember életét veszélyeztetve,
h) különös visszaesőként,
i) tizennegyedik életévét be nem töltött személy ellen
I. Az emberölés a legalapvetőbb bűnök egyike, melynek üldözése bibliai távlatokba vezet vissza. A nyitott törvényi tényállás legáltalánosabb megfogalmazás szerint más ember életének jogellenes és bűnös kioltását pönalizája. A bűncselekmény jogi tárgya az emberi élet, passzív alanya az élő ember, míg alanya bárki lehet.
1. Büntetőjogi értelemben emberi életről a szülési folyamat megindulásától, tehát a magzatnak az anya testétől való elszakadási folyamat kezdetétől az ún. tolófájások megindulásától beszélünk. Ettől az időponttól kezdődik a magzat önálló élete. Ebből következően a már megindult szülés folyamán a magzat elpusztítása már nem magzatelhajtás, hanem emberölés.
Az emberölés szempontjából nem bír jelentőséggel, hogy az élve megszületett lény életképes-e, vagy sem, a későbbiekben a szellemi, fizikai képességei lehetővé teszik-e számára az önálló életet, illetve nem. A súlyos fogyatékosságokkal születő gyermek megölése ugyancsak megvalósítja az emberölést.
Az ember élete során mindvégig büntetőjogi oltalom alatt áll, függetlenül attól, hogy mennyi idős, egészséges, vagy beteg. A hatályos jogszabályi rendelkezések szerint a haldokló megölése - aktív, vagy passzív euthanasia - ugyancsak emberölésnek minősül, függetlenül attól, hogy akár a sértett kérésére, szenvedései megrövidítése érdekében történt. (Az 1878. évi V. törvénycikk 282. § még az emberölés privilegizált eseteként szabályozta a "kívánságra ölést)
Az élet a halállal ér véget, ezért a büntetőjogi védelem másik határa a halál. Az orvostudomány a halál különböző szakaszait különbözteti meg. A klinikai halál jellemzője a szívműködés és a spontán légzés megszűnése. Ez az állapot nem minden esetben visszafordíthatatlan, van lehetőség újraélesztésre. A klinikai halál állapotában lévő emberrel szemben az emberölés elkövethető. Ennek tipikus példája, ha a szív-tüdő gépre kapcsolva létező embert a gépről lekapcsolnak, ezzel - spontán életfunkciók hiányában - a halálát okozva.
A biológiai halál a klinikai halálhoz, az ott jellemzett állapothoz képest a központi idegrendszer működésének leállását és a sejtrendszer lebomlásának kezdetét jelenti. Ennélfogva csak ez utóbbi bekövetkezése esetén befejezett az emberölés.
A halál beálltát követően jogtárgy hiányában - az elkövető akaratától függetlenül - emberölés nem követhető el.
Az elkövetési magatartás a törvényi tényállás nyitott jellegéből adódóan lehet mind cselekvés, mind mulasztás. A gyakorlatban elsősorban az elkövető aktív, cselekvő magatartása vezet a sértett halálához.
Az emberölés mulasztással történő elkövetése csupán meghatározott feltételek megléte esetén lehetséges. Az egyik ilyen, hogy a halálhoz vezető folyamat az elkövető magatartásától függetlenül induljon meg. Az elkövetőnek ezt a folyamatot fel kell, hogy ismerje, és szándékosan kell elmulasztania az - egyébként általa reálisan elhárítható - eredmény bekövetkezésének megakadályozását. Ezen feltételek megvalósulása esetén is csak akkor valósul meg a bűncselekmény, ha az elkövető - általa felismerten - kötelezve volt az elhárításra. A halálos eredmény elhárítására való jogi kötelezettség alapulhat a sértetthez kapcsolódó személyes, rokoni kapcsolaton. Tipikus ez a kötelezettség a gyermeknek a szüleivel, illetve a szülőnek a gyerekével szemben, házastársaknak egymással szemben. A szerződésen, pl. az eltartási szerződésen alapuló kötelezettség is lehet ilyen. Keletkezhet ez a kötelezettség munkaviszonyból is, így különösen az egészségügy területén, ahol az orvos, nővér kötelezettsége a beteg meggyógyítása, életének megmentése. Természetesen a mulasztás és a halál bekövetkezése között okozati összefüggésnek kell lennie, ellenkező esetben az emberölés megállapítására nincs jogi alap, ellenben más bűncselekmény, így különösen foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés (Btk. 171. §), segítségnyújtás elmulasztása (Btk. 172. §), vagy gondozás elmulasztása (Btk. 173. §) megállapítható.
Emberölés bűntettében állapította meg a bíróság annak az anyának a bűnösségét, aki a +10 °C hőmérsékletű konyha padlóján szülte meg egészséges, életképes leánygyermekét majd a köldökzsinór elvágása utáni rosszullétét követően hozzá sem nyúlt gyermekéhez és az pár perccel a szülés után elsősorban kihűlés következtében elhalálozott. Az anya látta, hogy újszülött gyermeke a hideg földön feküdt, szülési utáni problémái ellenére reális lehetősége lett volna a gyermeket a földről felemelni, ruhába burkolni, megakadályozva ezzel a halálát okozó kihűlést, ennek ellenére a gyermekhez nem nyúlt és semmi féle eredményt elhárító magatartást nem tanúsított (BH1988. 338., BH1990. 127.).
Az emberölés elkövetésekor igen gyakori az eszközhasználat. Az eszközök két nagy csoportra, a fizikai és a pszichikai eszközökre oszthatók. A leggyakoribbak a fizikai eszközök, ezek között is az úgynevezett hidegfegyverek kés, balta, különböző ütőeszközök használata. Az utóbbi időben a bűnözés átstrukturálódása következtében bizonyos bűnözői körök egymás közötti vitáiban azonban a tűzfegyverek, robbanóanyagok is előtérbe kerülnek.
A pszichikai eszközök használatával elkövetett emberölés során az elkövető nem a saját fizikai, hanem a pszichikai erejét használja. Ennek számtalan módja lehet, így pl. gyermeket, beszámítási képességgel nem rendelkező személyt vesz rá az ölési cselekmény elkövetésére, vagy öngyilkosságra. Ide tartozik az az eset is, amikor az elkövető tudva a sértett súlyos szívbetegségéről, idegbetegségéről, szándékosan olyan tárgyú közlést és olyan módon tesz meg felé, hogy az ennek következtében beálló izgalmi állapot a sértett halálát okozza.
2. Az emberölés materiális bűncselekmény, ami a passzív alany halála beálltával válik befejezetté. A materiális bűncselekmény megvalósulásához azonban nem elegendő az eredmény bekövetkezése, szükségszerű, hogy az elkövetői magatartás és az eredmény között ok-okozati kapcsolat álljon fenn. Ennek elemző vizsgálata az eljárás során nem mellőzhető. A vizsgálatnak egyrészt választ kell adnia arra a kérdésre, hogy van-e okozati kapcsolat a terhelti magatartás és a bekövetkezett eredmény között, másrészt arra, hogy ezt a kapcsolatot a terhelt tudata átfogta-e a cselekmény megvalósításakor. Az okozati kapcsolat hiánya az elkövető tudatától függetlenül kizárja a büntetőjogi felelősség megállapítását.
A gyakorlatban a terhelti magatartáson kívül számtalan egyéb körülmény játszhat közre az eredmény bekövetkeztében. Töretlen a bírói gyakorlat abban, hogy az adott cselekmény és a bekövetkező eredmény között fennáll az oksági kapcsolat, amennyiben az elkövető által tanúsított magatartás objektíve alkalmas volt az eredmény elérésére, függetlenül attól, hogy az ily módon megindított okfolyamatba akár más személy magatartása, vagy más egyéb körülmény is közrejátszott.
A bíróságok következetes gyakorlata szerint nem szakítja meg az okozati összefüggést, ha nem kizárólag a sértett bántalmazása eredményeként következik be az eredmény, hanem abba szerepe van a sértett szervezetének sajátosságai is (BH1955. 990.) A terhelt által elindított okfolyamat akkor sem szakad meg, ha a sértett elhárítja a segítséget, kórházba szállítást, vagy az orvos diagnosztikai tévedése következtében későn kerül sor a szükséges műtétre (BH1985. 134., BH1997. 511.).
A fentiekkel szemben megszakad az elindított okfolyamat, ha a terhelt magatartása indította el ugyan a folyamatot, de az ennek következtében várhatóan beálló eredményt elhárítják, ellenben ettől teljesen független okból mégis bekövetkezik a halál. Pl. a terhelt késsel leszúrta a sértettet, akit azonnal kórházba szállítottak, megműtöttek, az életét megmentették, ugyanakkor a kórházban leesett a lépcsőn és elhalálozott.
Az elkövető által kifejtett szándékos magatartás, amely a halálos eredmény elérését célozza, az eredmény hiányában kísérletként értékelhető.
Az emberölés kísérlete megállapításának van helye abban az esetben, ha az elkövető által tanúsított, a sértett életének kioltását célzó magatartása a védett jogtárgyat, a sértett életét veszélyezteti, magában hordja a halálos eredmény beálltának reális veszélyét. Az emberölés kísérlete állapítható meg, ha a terhelt a sértettet ölési szándékkal megszúrja, de annak életét a gyors és szakszerű orvosi beavatkozás megmenti. A fenti példánál maradva akkor is megállapítható a kísérlet, ha - a szándék megléte mellett - a szúrás nem éri el a sértettet. Ugyanakkor ha a terhelt a szúrást több méterről adja le, nem állapítható meg a kísérlet, mert a szúrás ebből a távolságból objektíve nem alkalmas a szándékolt cél elérésére.
Más a megítélés olyan eszköznél, amely az adott relatíve nagyobb távolság ellenére képes az emberi élet kioltására. A lőfegyver célratartása, az elsütőszerkezet mozgásbahozása akkor is megvalósítja adott esetben az emberölés kísérletét, ha a fegyver nem sül el. Hasonlóképpen kísérletként értékeli a bírói gyakorlat a terhelt azon magatartását, hogy a sértett ivási szokásainak ismeretében teszi ki az asztalra a mérgezett italt, majd távozik.
A kísérlettel összefüggésben vizsgálni kell azokat az eseteket, amikor a terhelt maga hagy fel a cselekmény befejezésével, vagy hárítja el annak eredményét.
Megállapítható az önkéntes elállás, ha az elkövető külső körülményektől nem zavartatva befejezhetné az ölési cselekményt, azonban a sértettel szemben fennálló erőfölénye, a sértett kiszolgáltatott helyzete ellenére, a sértett könyörgésére felhagy az ölési cselekménnyel (BH1984. 134.). Fel sem merülhet a kísérlettől az önkéntes elállás megállapításának lehetősége, ha az elkövető azzal a tudattal hagyja abba az ölési cselekményt, hogy befejezte azt (BH1995. 440., BH1987. 64.).
Jellegében más, az önkéntes elállással szemben csak befejezett kísérlet esetén megállapítható önkéntes eredményelhárítás. Az önkéntes eredményelhárítás minden körülmények között aktív magatartást kíván meg az elkövetőtől, ugyanakkor nem feltétele a megállapításának, hogy az eredményt maga az elkövető hárítsa el, elegendő, ha ő az, aki segítséget hív. Egy példán szemléltetve megállapítható az önkéntes eredményelhárítás akkor is, ha az elkövető, miután leszúrta a sértettet, mielőtt elvérezne, elállítja a vérzést megakadályozva a kivérzéses shock kialakulását, az elvérzést, és akkor is, ha a sértettet a helyszínen hagyva mentőt, orvosi segítséget hív, és ők állítják meg a vérzést, ezáltal a halál beálltához vezető folyamatot. A fenti példát követő bírói gyakorlat lényegében a Legfelsőbb Bíróság 1992. évi 218. számú döntése óta alakult ki. Ez volt az a döntés, amelyben a Legfelsőbb Bíróság - szakítva a korábbi gyakorlattal - más személyek segítségül hívása esetén is megállapíthatónak találta az önkéntes elállást. Az önkéntes eredményelhárítással kapcsolatos döntéseket tartalmaznak még a BH1997. 566., BH1996. 407., BH1996. 236., és a BH1995. 74. eseti döntések.
Gyakori előfordulása miatt - bár az Általános Rész magyarázatának a kísérletre vonatkozó részénél kifejtésre került - itt is meg kell jegyezni, hogy az önkéntes elállás, illetve az önkéntes eredményelhárítás esetén az elkövető az ún. maradékcselekményért büntetőjogi felelősséggel tartozik [Btk. 17. § (4).].
Általános jogelv, hogy az elkövetők a cselekményük terjedelméig tartoznak büntetőjogi felelősséggel. Ez a tétel azonban fordítva is igaz, a kedvezmények is csak azokat az elkövetőket illetik meg, akik az azt megalapozó magatartást tanúsítják. Az adott esetben ez azt jelenti, hogy az önkéntes elállás és önkéntes eredményelhárítás csak annak a vádlottnak javára állapítható meg, aki az ennek alapjául szolgáló magatartást tanúsította, ez a cselekménye a társakra nem hat ki.
A kísérlettel összefüggésben vizsgálandó, hogy az az eredmény elérésére alkalmas volt-e, vagy alkalmatlan. Ez különösen fontos az emberölés megítélésénél.
Nem állapította meg a bíróság az alkalmatlan kísérletet abban az esetben, amikor a vádlott a családja megölésének szándékával kibontotta a hálószoba falát és a konyhában lévő propán-bután gázpalack tartalmát vezette be egy csövön keresztül a hálóba. Elképzelése szerint a szobában alvók gázmérgezésben haláloztak volna el. A propán-bután gáz nem mérgező, ellenben az adott esetben olyan koncentrációt ért el a szobában, hogy a legcsekélyebb szikra hatására robbanás következett volna be, ami ugyancsak a sértettek halálát okozta volna (BH1977. 522.).
A konkrét ügyben megállapította a bíróság az alkalmatlan kísérletet, amikor a vádlott a korábban elvált feleségét oly módon kívánta megölni, hogy a volt házastársa jobb fartájékához érintett egy kéteres, műanyag szigetelésű műanyag vezetékvéget, ami a sértett testével való érintkezéskor szikrázni kezdett, mire a vádlott elkapta a drótot. A sértett testén a minimális, az ember életének kioltásához szükséges 80 MA erősséget el nem érő áram folyt keresztül. A kísérlet alkalmatlan volt, tekintve, hogy "vádlott által az adott eszközzel alkalmazott módon történő véghezvitel sem volt alkalmas a halálos eredménnyel járó áramütés előidézésére" (BH1991. 92.).
Az alkalmatlan kísérlet körébe tartozik az alkalmatlan tárgyon való elkövetés is, amelyen az ölési cselekmény nem követhető el. Ennek tipikus esete a halott ember "megölése".
A kísérlet körénél maradva vizsgálni kell, hogy a kísérlet közeli, vagy távoli volt-e. Az emberölésnél közeli a kísérlet pl. ha a terhelt magatartásának eredményeként a sértett sérülést szenvedett, és az életét csak a gyors és szakszerű orvosi segítség mentette meg. Ezzel szemben távoli a kísérlet, ha a halálhoz vezető sérülés létre sem jött, mert pl. a vádlott lövése célt tévesztett.
Noha a kísérlet távoli vagy közeli volta a minősítésre nincs kihatással, a büntetés kiszabásánál már annál inkább.
A Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelve az emberölések esetében a Btk. 87. § (2) bekezdésében foglalt enyhítő rendelkezések alkalmazását kivételes jellegűnek határozta meg. A Btk. 87. § (3) bekezdése szerinti ún. kétfokú enyhítést csak szűk körben érvényesülő lehetőségként jelölte meg. Az alkalmazás feltételeként határozta meg, hogy "az értékelhető enyhítő körülmények szorosan magához a kísérlethez kapcsolódjanak, mint pl. a távoli kísérlet esetei; ha az elkövető utólagos tevékenysége járult hozzá ahhoz, hogy a cselekmény nem befejezett, az olyan elkövetői közreműködés, amely az önkéntes elállás vagy eredményelhárítás ismérveit nem éri el, de ehhez közel áll".
3. Az emberölés alanya minden 14. életévét betöltött , beszámítási képességgel rendelkező személy lehet. A tettesség általános szabályainak megfelelően az emberölés is elkövethető közvetlen, közvetett és társtettesként is.
Az önálló és közvetett tettesi minőség e bűncselekmény esetében nem vet fel problematikus kérdéseket. A társtettesség azonban bővebb kifejtést igényel.
Társtettesként követik el a cselekményt, akik egymás cselekményéről tudva úgy ölik meg a sértettet, hogy valamennyien tényállásszerű magatartást tanúsítanak. Ez természetesen nem azt jelenti, hogy valamennyi elkövetőnek olyan magatartást kellene tanúsítania, amely már önmagában alkalmas a halálos eredmény bekövetkezéséhez - bár ez nem kizárt -, ellenben az elkövetők magatartásának összességében kell a sértett halálához vezetnie. Szükségszerű, hogy az elkövetők azonos törvényi tényállás alá eső bűncselekményt valósítsanak meg egymás cselekményéről tudva, és ilyen szándék is vezesse őket. Nincs helye társtettesség megállapításának, ha az egyik elkövető cselekménye emberölés kísérletének, a másiké pedig életveszélyt okozó testi sértés bűntettének minősül (BH1984. 131.).
A bíróság megállapította a társtettesi elkövetést abban az esetben, amikor az egyik elkövető lefogta a sértett kezét, amíg a másik megfojtotta (BJD 5041.). E példa alapján általánosságban is kijelenthető, hogy társtettesként követi el a cselekményt, aki a sértettet a jogos védelmi tevékenységében akadályozza, ezáltal is lehetőséget biztosítva társának a cselekmény végrehajtására.
A társtettesség megállapítását megalapozza, ha az egyik elkövető mérget kever a sértett italába, majd a mérgezett italt a másik adja át a sértettnek. (BH1989. 298.) Az elkövetéskor jelenlévő személyek tudatának át kell fognia, hogy milyen cselekmény elkövetésében vesznek részt. Éppen ezért nem felel ugyanakkor emberölésért az a sértettet bántalmazó elkövető, aki társának ölési szándékáról nem tudott. Ugyancsak nem állapítható meg a társtettesi elkövetés, amikor a három elkövető közül kettő azzal a szándékkal bántalmazza a sértettet, hogy kirabolja, míg a harmadik - az előzetes megállapodástól eltérően - megöli őt. Ebben az esetben az ölési cselekményt végrehajtó nyereségvágyból elkövetett emberölésért, a társai pedig csoportosan elkövetett rablásért vonhatók felelősségre (BJD 9268.)
Az általános elvekből fakadóan társtettességben megvalósított emberölés megállapításához elengedhetetlen, hogy az elkövetők szándékosan cselekedjenek, azt azonban nem kívánja meg a törvény, hogy ezt egyenes szándékkal tegyék. Mind az egyenes, mind az eshetőleges szándék megalapozhatja a társtettesi elkövetés megállapítását, ugyanakkor a gondatlan elkövetés fogalmilag kizárja azt.
Járulékos jellegű az emberöléshez nyújtott bűnsegély és a felbujtás.
Szükséges annak rögzítése, hogy az emberölésnél való puszta jelenlét nem nyújt alapot semmilyen bűncselekmény megállapításra, nem képez bűnsegédi alakzatot.
A felbujtás miatt - annak járulékos jellegéből fakadóan - csak akkor vonható felelősségre az elkövető, ha a felbujtás eredményre vezetett és az általa felbujtott személy az emberölést legalább is megkísérelte. Az emberölés esetében azonban abban az esetben sem nyer büntetlenséget a felbujtó, ha az elkövető meg sem kísérli az emberölést, ugyanis az emberölésre felhívó cselekménye maradéktalanul kimeríti - a Btk. 18. § (1) bekezdésére figyelemmel - az emberölés előkészületének tényállását, így büntetőjogi felelőssége emberölés előkészületében állapítható meg.
4. Az emberölés bűntette csak szándékosan - ezen belül azonban mind egyenes, mind eshetőleges szándékkal - követhető el. Az egyenes szándékkal elkövetett cselekményeknél a terhelt rendszerint kifejezetten a halálos eredmény elérése céljából cselekszik.
Az eshetőleges szándék esetében ugyancsak előre látja a sértett halála bekövetkezésének lehetőségét, azonban nem kívánja azt, hanem belenyugszik abba, vagy teljesen közömbös marad iránta.
Az eshetőleges szándékot feltétlenül szükséges elhatárolni a tudatos gondatlanságtól, amikor az elkövető nemcsak hogy nem kívánja sértett halálát, hanem ezzel szemben bízik annak elmaradásában, bár ez a bizakodás könnyelmű volt.
A bíróságnak az elkövető szándékára, azon belül egyenes, vagy eshetőleges szándékra - gondatlanság esetén a luxuriára, vagy negligenciára - vont következtetése bár a megállapított tényeken alapul, de nem tényállásbeli, ellenben jogkérdés. Ezzel kapcsolatban szükséges megjegyezni, hogy a másodfokú bíróságot azonos tényállás mellett az elkövető tudattartalmára vont első bírói következtetés éppen ezért nem köti, a másodfokú bíróság a tényállás érintetlenül hagyása mellett is eltérő jogi álláspontra helyezkedhet.
Annak tisztázása, hogy az elkövető cselekményét egyenes, vagy eshetőleges szándékkal követte-e el a cselekmény minősítésére nincs kihatással, hiszen mindkét esetben elkövette az emberölés bűntettét, ellenben a büntetés kiszabása körében komoly jelentősége van a szándékosság ezen két fajtája közötti különbségnek. A töretlen bírói gyakorlat az eshetőleges szándékkal való elkövetést enyhítő körülményként értékeli, ellenben az egyenes szándékkal való elkövetés nem értékelhető súlyosító körülményként.
A Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelve "az élet és testi épség büntetőjogi védelméről" az egyéb élet, testi épség elleni bűncselekményektől való elhatárolási kérdéseken túl számos olyan vizsgálandó kérdést jelöl meg, amelyek nemcsak az elhatárolást segítik, de éppen ennek eredményeként egyben az elkövető szándékának megismerését is.
Az elkövetői szándék feltárását elősegítendő a Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelve mind a tárgyi, mind az alanyi tényezők körében számos olyan azonosítási pontot emel a vizsgálat fókuszába, melyek tisztázásával az elkövetői tudattartalom feltárhatóvá, megismerhetővé válik.
A tárgyi oldalon elsőként vizsgálandó az elkövető által használt eszköz jellege, milyensége. Vannak olyan eszközök, amelyek kifejezetten az emberi élet kioltására készültek - így különösen a lőfegyverek -, mások nem az emberi élet kioltására készültek, ugyanakkor kifejezetten alkalmasak arra, és igen gyakori elkövetési eszközök. Ilyenek a különböző éllel, heggyel bíró eszközök, így a különböző kések, balták.
Az elkövetés körülményei, módja, a sérülés helye, annak jellege ugyancsak olyan adatok, amelyekből az elkövető aktuális szándékára lehet következtetéseket vonni. Az emberi élet kioltására különösen alkalmas eszköz használatával a sértett mellkasára irányzott több rendbeli, közepes-nagy erővel leadott szúrás esetén alaposan vonható következtetés arra, hogy az elkövető tudat átfogta a sértett halálának lehetőségét és azt kívánva követte el tettét (BJD 8872.). Ezzel szemben a nem irányzott, csapkodó mozdulatokkal a fekvő sértett nyakát, állát megsértő elkövető, aki ezzel a cselekményével nyolc napon belül gyógyuló sérüléseket okozott nem az emberölés bűntettének kísérlete, hanem az életveszélyt okozó testi sértés bűntettének kísérlete miatt vonható felelősségre (BH1993. 405.). Eshetőleges szándékra vont következtetést a bíróság, amikor a terhelt az élet kioltására alkalmas késsel csapkodó mozdulattal, kisebb erővel, egyetlen, nem irányzott és ismételni sem szándékolt szúrást adott le a sértett testére (BJD 8869.).
Az elkövetőnek a cselekmény végrehajtásakor illetve utána tett kijelentései, magatartása szintén jelentőséggel bír a szándék megismerése szempontjából.
Az alanyi tényezők körében kiemelkedő szerepe van az elkövető aktuális személyiségének, annak, hogy mi indította, mi motiválta a cselekmény véghezvitelében. Az eljárás során elengedhetetlen annak a pszichikus folyamatnak a feltárása, ami a tett elkövetését megelőzte. A fentieken túl az elkövető és a sértett között fennálló kapcsolat - esetleges rokonság, haragos viszony - tisztázása eredményeként ugyancsak következtetés vonható az elkövetői szándékra.
Természetesen a fentieken túlmenően az elkövető és a sértett közötti jelentősebb életkor, fizikai erő, egészségi állapotbeli különbség is nagy jelentőséggel bír a cselekmény megítélése szempontjából.
A gyakorlati tapasztalat azt mutatja, hogy az élet - és a testi épség - elleni cselekmények igen nagy részét az elkövetők különböző mértékű alkoholos befolyásoltság alatt, az alkohol okozta hevületi, felfokozott indulati állapotban, erősen csökkent önkontroll mellett követik el. Az ital hatására az elkövető olyan állapotba is kerülhet, amely alkoholos tudatzavart okoz, az elkövető a cselekmény tekintetében később akár nyilatkozni sem tud, erőteljes ittassága folytán a történtekre egyáltalán nem emlékszik, tudatállapotát visszaidézni képtelen. Az önhibából eredő ittas állapotból következő tudatzavart állapot nem zárja ki sem az egyenes sem az eshetőleges szándékkal való elkövetés megállapítását.
Következetes a gyakorlat abban, hogy az elkövető ittassága esetén - az önhiba megállapítását követően - az alanyi oldal teljességét feltételezve kell a bíróságnak következtetést vonnia a bíróságnak arra, hogy a terhelt cselekményét szándékosan, vagy gondatlanul, ezen belül egyenes, vagy eshetőleges szándékkal, vagy tudatos, illetve hanyag gondatlanságból követte el.
A tévedés eseteivel kapcsolatosan a Btk. 27. §-ához fűzött indokolás értelemszerűen az emberölés tekintetében is maradéktalanul érvényesül, itt csupán az emberöléshez szorosan kötődő részekre szükséges ismét röviden kitérni.
A személyben való tévedés (error in persona) a védett jogtárgyak egyenértékűségének következtében nem bír büntetőjogi jelentőséggel. Amennyiben az elkövető tévedésből nem az általa megölni szándékolt személy életét oltja ki, hanem egy másikét, úgy emberölésért felel, függetlenül tévedésétől.
Az elvétés (aberratio ictus) estén az elkövető lényegében célt téveszt. Ennek - ellentétben a személyben való tévedéssel - már van büntetőjogi konzekvenciája. A tudattartalom vizsgálata alapján megállapítható ilyen esetben, hogy az eredetileg célba vett személy tekintetében szándékos az elkövetői magatartás, de csupán kísérleti szakig jutott - emberölés kísérlete -, míg a harmadik személy vonatkozásában, akinél az eredmény bekövetkezett - a Btk. 14. §-ban írt feltételek megléte esetén - az emberölés gondatlan alakzata megállapításának van helye.
5. Elhatárolási kérdések A gyakorlatban a legtöbb probléma a kísérleti szakban rekedt emberölés és az életveszélyt okozó testi sértés, befejezett emberölés és a halált okozó testi sértést elhatárolásánál merül fel.
A helyes minősítéshez elengedhetetlen a terhelt tudatállapotának beható vizsgálata, annak megállapítása, hogy a szándéka mire - az emberi élet akár eshetőleges szándékú kioltására, vagy csupán testi sérülés okozására - irányult.
Felmerülhet az emberölés és a halált okozó közúti veszélyeztetés [Btk. 186. § (2) c)] kapcsolata. Az elhatárolásnál abból kell kiindulni, hogy a két cselekmény - az eredményét kivéve - alapvetően eltérő jellegű. A szándékot illetően két eltérő irányultságot, a sértő és a veszélyeztető szándékot kell megkülönböztetni. Az emberölés az a cselekmény fajta, amely csak sértő szándékkal követhető el. Ezzel szemben a közúti veszélyeztetés - mint elnevezése is jelöli - veszélyeztetési jellegű, éppen ezért csupán akkor kerülhet megállapításra, ha az elkövetőt ún. limitált veszélyeztetési szándék vezette, azaz szándéka kizárólag a veszélyhelyzet előidézésére irányult, és a testi sértésre, illetve a halálra még eshetőlegesen sem terjedt ki. A kifejtettek alapján a bíróság emberölés bűntettében mondta ki bűnösnek azt a terheltet, aki járművével halálra akarta gázolni a vele szemben segédmotoros kerékpáron közlekedő sértettet oly módon, hogy gépkocsijával áthúzódott a menet irány szerinti bal oldalra, az útpadkára szorította sértettet és ott ütközött vele. A sértett az ütközés következtében elhalálozott. A terhelt ugyanakkor amikor ölési szándékkal áttért a menet irány szerinti bal oldalra súlyos közlekedési szabályszegést követett el és veszélyeztette a gépkocsiban vele utazók testi épségét, ezzel szemben közömbös maradt. A bíróság ezért az emberölés bűntettén túl, azzal halmazatban a közúti veszélyeztetés bűntettében is megállapította a bűnösségét.
A foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés és az emberölés elhatárolásánál hasonló a helyzet. A Legfelsőbb Bíróság egy törvényességi határozatában az elhatárolási folyamat lényegi pontjait kifejtve valamennyi emberöléssel kapcsolatos elhatárolási probléma megoldására kulcsot adó döntést hozott
"A szándékos emberölés és a szándékos testi sértés esetén az elkövető tudatának át kell fognia a halál vagy a testi sérülés bekövetkezésének a lehetőségét, és az elkövetőnek ezt a következményt kívánva vagy ebbe belenyugodva kell az elkövetési magatartást kifejtenie. Ezzel szemben a Btk. 171. §-ának (3) bekezdésében foglalt foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés megállapításának az a feltétele, hogy az elkövető a közvetlen veszélyhelyzetet szándékosan idézi elő, vagyis a tudata átfogja a veszélyhelyzet bekövetkezésének a lehetőségét, és ezt kifejezetten kívánva (egyenes szándék) vagy pedig a veszélyhelyzet kialakulásába belenyugodva (eshetőleges szándék) cselekszik, ugyanakkor azonban a szándéka kizárólag a veszélyhelyzet előidézéséig terjed, míg a testi sérülés okozását vagy halálos eredmény előidézését nem kívánja, és ebbe a következménybe való belenyugvás sem állapítható meg a részéről, hanem a bekövetkezett ilyen következmény tekintetében csupán a gondatlan bűnössége áll fenn. A szándékosság eme fajtája esetén amikor az elkövető szándéka kizárólag veszélyhelyzet létrehozására irányul, ugyanakkor azonban az eredmény viszonylatában akár a tudatos gondatlanság (luxuria) akár a hanyag gondatlanság (negligencia) ismérvei állnak fenn - a jogirodalom és az ítélkezési gyakorlat a cselekményt limitált (körülhatárolt) szándékkal elkövetett bűncselekménynek tekinti" (BH1993. 475.).
A segítségnyújtás halált okozó elmulasztása [Btk. 172. § (2)] és az emberölés kapcsolatát jól példázza az alábbi eset A vádlottak a magatehetetlenül ittas állapotú alkoholista sértettel közösültek, majd a félig lemeztelenített sértettet a késő éjszakai órákban mínusz 7 fokos hidegben a hátán fekve magára hagyták. A sértett halála kihűlés következtében állt be.
"A Btk. 172. §-ához fűzött miniszteri indokolásból is kitűnően a (3) bekezdésben meghatározott minősített eset csak akkor valósul meg, ha a veszélyhelyzetet az elkövető vétlen vagy gondatlan magatartása idézte elő". Minthogy önmagát feljelenteni senki sem köteles, a segítségre szoruló terhére szándékos bűncselekményt megvalósító személy a segítségnyújtás elmulasztásáért nem vonható felelősségre. Márpedig ezek a vádlottak a jelen esetben a veszélyhelyzetet nem gondatlanul, illetve vétlenül teremtették meg, hanem a sértettnek mind a személyes, mind pedig a nemi szabadságát igen durván támadó szándékos bűncselekmény formájában. Ilyen körülmények között a segítségnyújtás elmulasztásaként értékelt cselekménynek a törvényi előfeltétele hiányzik.
A vádlottak tisztában voltak azzal a köztudott ténnyel, hogy a huzamosabb ideig hideg felülettel érintkező emberi szervezet egyre kisebb fizikai erőkifejtésre képes. Az elkövetés körülményeiből tehát az a következtetés vonható le, hogy a vádlottak tisztában voltak magatartásuk lehetséges következményeivel, tudták, hogy az ilyen helyzetben magára hagyott, gyakorlatilag járóképtelen, fizikailag egyre gyengülő sértett - akinek semmi reménye és lehetősége sem volt arra, hogy más rajta segítsen - akár meg is halhat.
Annak vizsgálata körében, hogy az adott elkövetés körülményei a tudatos gondatlanság vagy az eshetőleges szándék megállapítására adnak-e alapot - minthogy a hanyagság szóba sem jöhet -, a Legfelsőbb Bíróság arra az álláspontra jutott, hogy a vádlottak számoltak a halál bekövetkezésének lehetőségével, e következménybe belenyugodtak, a sértett sorsát illetően teljes közönyt tanúsítottak, következésképpen őket az eredmény tekintetében eshetőleges szándék terhelte (BH1987. 112.).
A jogos védelem körében a Btk. 29. §-nál kifejtetteken túl kiemelést kíván, hogy az élet ellen intézet jogtalan támadás esetén a jogtárgyak egyenértékűségére tekintettel az arányosság vizsgálatának nincs helye (BH1992. 566.).
A Legfelsőbb Bíróság elvi éllel mondta ki "A Btk. 29. §-ának (1) bekezdése értelmében a védelmi cselekmény azzal a feltétellel jogos és megengedett, hogy az a támadás elhárításához szükséges és vele arányban álló legyen.
A Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelvére épült ítélkezési gyakorlat szerint pedig a jogos védelem szükségességének megítélését nem lehet kizárólag a támadó és a védekező személyénél levő eszközök veszélyességi fokának vizsgálatára korlátozni, hanem abban a konkrét veszélyhelyzet, az egymással szemben álló személyek adottságai, az eszközök használatának adott módja és az ebből fakadó támadási és védekezési lehetőségek figyelembe vétele alapján lehet csupán állást foglalni. Ami viszont az elhárító cselekmény arányosságát illeti testi sértés okozására irányuló támadás esetén a megtámadottnak elegendő az ellene irányuló magatartás objektíve lehetséges következményeit felismerni és ehhez viszonyítva védekezni, de semmiképpen sem szükséges, mert nem várható el, hogy a jogtalan támadó fél szándékának értelmi és érzelmi oldalát mérlegelve válassza meg az arányosság követelményét feltétlenül kielégítő elhárító tevékenységet" (BH1989. 138.).
A jogos védelmi helyzet megállapítását kizárja, ha a terheltet ért támadást az ő provokatív magatartása váltotta ki (BH1994. 577.).
Önmagában az a tény, hogy az eszköz nélküli támadást a terhelt valamilyen veszélyes eszköz használatával hárítja el, nem zárja ki a jogos védelmi helyzet megállapítását. Ugyanakkor a terheltet ért puszta kezes támadás esetén mindig kiemelt figyelmet kell annak szentelni, hogy a kés, vagy egyéb különösen veszélyes eszközzel való elhárítás a jogos védelem szükséges mértékét nem lépte-e túl.
II. Minősített esetek
1. Az előre kitervelten való elkövetés a cselekmény alanyi oldalához fűződő minősítő körülmény. Ellentétben az 1961. évi V. törvény szabályozásával - amely elkövetési módként, a tárgyi oldalhoz kötötten - a hatályos törvény a szándékosság tartalmi vonatkozásaival összefüggésben határozta meg azt, az előre kiterveltség nem az elkövetés egyik módja, ellenben a szándék kialakulásának, a cselekmény elkövetésének, a mellette és ellene szóló motívumok mérlegelésének folyamata. Ez az értékelő folyamat magában foglalja a szándék kialakulását, megerősödését, a végrehajtás körülményeinek kitervelését. Az elkövető tudatában lejátszódó folyamat relatíve hosszabb időt vesz igénybe, éppen ezért az azonnali, az akaratelhatározást nyomban követő cselekményeknél az előre kiterveltséget nem lehet megállapítani.
Előre kitervelten követi el az emberölést, aki a cselekmény véghezvitelének helyét, idejét és módját átgondolja, az akadályozó és segítő tényezőket felméri, a lényeges előkészületi, elkövetési körülményeket számításba veszi. Az előre kiterveltséget céltudatos cselekvés és azt egyenes ölési szándék jellemzi. Nem feltétele azonban a felsorolt valamennyi tényező együttes megléte, nem szükséges az ölési cselekmény minden részletének előzetes kidolgozása, az elkövetés valamennyi lehetőségének pontos figyelembevétele. Nem zárja ki e minősítés megállapítását az alternatív terv, a vagylagos végrehajtási mód kialakítása, nem akadály az sem, ha a cselekmény végrehajtása feltételtől függ (BH1995. 197.).
A Legfelsőbb Bíróság eseti döntésében - a különös kegyetlenség mellett - megállapította az előre kiterveltséget, amikor a vádlottak a sértett feleségének felbujtására ölési szándékkal az ittas állapotban lévő sértettet először a kocsmából hazacsalták. Otthon provokálták, majd kézzel - lábbal, fejsze nyelével ütlegelték, - a bántalmazásba egy gyermekkorút is bevontak - majd a sértett torkára álltak, majd miután megállapították a sértett halálát a rendőrségre mentek és előadták, hogy a sértett késsel támadt rájuk és önvédelemből megölték.
A Legfelsőbb Bíróság álláspontja szerint az előre kiterveltséget igazolja az, hogy a vádlottak előre megállapodtak a cselekmény elkövetésében, annak módját és körülményeit gondosan eltervezték, pontosították az egyes szerepeket. Felkészültek arra, hogy milyen eszközt fognak használni, és a végrehajtás során még a lehetséges nyomokra is figyelemmel voltak (BH1985. 171.).
Akkor is megállapítható a terhelt bűnössége az előre kitervelten elkövetett emberölés bűntettében, ha abban a biztos tudatban követte el, hogy cselekményét felfedik.
A kifejtettekből egyértelműen következik, hogy az előre kitervelten elkövetett emberölés kizárólag egyenes szándékkal (dolus directus) követhető el.
2. A nyereségvágyból való elkövetés a törvényi megfogalmazás és a közfelfogás szerint is aljas indokból illetve célért való elkövetés. A törvény normaszerkesztési szempontokból szétválasztotta a nyereségvágyat és az aljas indokot, célt, ugyanakkor egyenlőségjelet tett közéjük, amikor úgy fogalmazott, hogy "b) nyereségvágyból, vagy c) más aljas indokból, illetve célból... követik el".
A nyereségvágyból való elkövetés feltételezi, hogy az elkövető az ölési cselekményt valamely, a sértett birtokában lévő vagyontárgy, pénz megszerzése érdekében kövesse el. A Legfelsőbb Bíróság álláspontja szerint a nyereségvágy csak szűken értelmezhető és nem állapítható meg azokban az esetekben, amikor a terhelt azért követi el a cselekményt, hogy a sértett halálával kerüljön abba helyzetbe, hogy anyagi javakhoz jusson. Ennek tipikus példája az örökségért, vagy a biztosítási összegért való emberölés. Az ilyen eseteket az aljas indokból, célból elkövetettként értékeli. Rá kell mutatni azonban, hogy a fenti állásponttal szemben kialakult olyan álláspont is, amely szerint minden, az anyagi javak megszerzés érdekében elkövetett emberölés a fenti minősítés alá esik. Lényegében elég nehéz elhatárolni attól az esettől - amelynél kétség nincs a nyereségvágyból való elkövetés megállapítására - amikor a terhelt egy harmadik személytől kap pénzt - például a cselekmény végrehajtása után - azért, hogy megöljön valakit, attól, amikor valaki a törvényes öröklés ismeretében az örökség miatt öl meg valakit, így szintén a cselekmény után, de annak árán jut a pénzhez.
A nyereségvágyból elkövetett emberölés értelemszerűen csak szándékosan követhető el, a szándék azonban lehet mind egyenes, mind eshetőleges.
A nyereségvágyból való elkövetés csak abban az esetben állapítható meg, ha a terhelt szándéka már az ölési cselekmény megkezdésekor a számára idegen dolog, vagyoni érték megszerzésére irányul, ez motiválja őt az elkövetésben. A gyakorlatban számos problémát okozott a nyereségvágyból elkövetett emberölésnek és a kifosztásnak a viszonya. A Legfelsőbb Bíróság e tárgyban egymással ellentétes tartalmú döntéseket hozott
A 2/1998. Büntető Jogegységi Határozat eldöntötte a kérdést, amikor rögzíti, hogy a kifosztás jogi tárgya kettős, egyrészt a cselekvési szabadság, másrészt pedig a tulajdon. A kifosztásnál nincs cél-eszköz viszony a dolog elvétele és az azt lehetővé tevő előzetes cselekmény között, ugyanakkor az elkövető ezen előzetes cselekményével a dolog birtokosát olyan állapotba hozza, hogy az képtelen a vagyoni jogait ért támadással szemben védekezni. "Az nyilvánvaló, hogy a kifosztás véghezvitelének első elkövetési magatartása szakában - a személy elleni erőszak avagy az élet vagy testi épség elleni közvetlen fenyegetés alkalmazásának az időpontjában - a magatartás kizárólag élő személy ellen irányulhat, de az elkövetési tevékenységet megvalósító második szakaszban - a dologelvétel időszakában - a sértett állapota már nem igényel külön vizsgálódást. A törvény ugyanis a sértettet ebben az esetben olyan állapotban levőnek tekinti, aki a korábban ellene irányult kényszer folytán a vagyoni érdekei ellen irányuló támadás elhárítására már nem képes. Mindebből az következik, hogy a kifosztás megvalósulása szempontjából közömbös egyrészt, hogy a bűncselekmény sértettje a dologelvétel időpontjában életben van-e vagy pedig a halála a korábban ellene irányult erőszak folytán ekkor már bekövetkezett, másrészt közömbös az is, hogy az elkövetési magatartás második fázisában, a dologelvétel időpontjában az elkövető tudata átfogta-e azt a körülményt, hogy a sértett életben van-e vagy sem".
A gyakorlatban előfordul, hogy az elkövető nem nyomban az ölési cselekményt követően veszi el a számára idegen dolgot, hanem később tér vissza a helyszínre azokért. Ilyen esetben már nincs helye a kifosztás megállapításának, ellenben az elkövető cselekménye az emberöléssel halmazatban lopást valósít meg.
A nyereségvágyat szükséges más aljas indoktól elhatárolni. Amikor az elkövető szándéka az értékek erőszakos megszerzésére irányul, majd azt követően a leleplezés elkerülése érdekében megöli a sértettet, aljas indokból elkövetett emberölés bűntette megállapításának van helye. Ezzel ellentétes felfogás a kétszeres értékelés tilalmába ütközne (BH1988. 260., BJD 8883.).
Megállapítható több minősítő körülmény megléte is abban az esetben, ha az elkövető a dolog megszerzése érdekében előre felderíti a helyszínt, a sértett személyét és annak mind szokásait, mind anyagi, vagyoni helyzetét, majd a konkrét cselekményt különös brutalitással hajtja végre. Ebben az esetben az emberölés előre kitervelten, nyereségvágyból, különös kegyetlenséggel elkövetettként minősül (BH1993. 213.).
A nyereségvágyból elkövetett emberölés bűntettének kísérlete helyett rablás és életveszélyt okozó testi sértés megállapításának van helye, ha az elkövető a kirakat betörése céljából magával vitt fél kilós betondarabbal egy alkalommal - ölési szándék nélkül - a pénz megszerzése, egy alkalommal pedig a zavartalan távozása érdekében tarkón, illetve homlokon vágja a sértettet és ez utóbbival közvetetten életveszélyes sérülést okoz neki (BH1995. 386.).
3. Az aljas indokból, illetve célból elkövetett emberöléseket öleli fel - a Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelve szerint -, mindazok a cselekmények, amelyeket erkölcsileg elvetendő indokból, vagy célból követtek el. A cél és az indok a szándékfajták megkülönböztetése szempontjából bír jelentőséggel. A célzat lényegét illetően az elkövetőnek a törvényi tényállásban értékelt célja. A cél eredményképzet, amelynek elérésére törekszik az elkövető. A motívum az, ami az embert cselekvésre indítja. Ez lehet szükséglet, vágy vagy akár érzelem. A célzatos bűncselekmény csak egyenes szándékkal követhető el, míg az aljas indokból elkövetett, valamint a nyereségvágyból elkövetett eshetőleges szándékkal is megvalósítható.
Figyelemmel arra, hogy ennek a minősített esetnek az alapját a társadalom erkölcsi normáihoz való viszonya határozza meg, elengedhetetlen a szándék kialakulásában szerepet játszó tényezők feltárása. Az elkövető és a sértett között fennállt viszony gondos vizsgálata nem mellőzhető. Nem hagyható e körben figyelmen kívül, hogy a törvényalkotó csak a kirívóan elítélendő, erkölcsileg megvetendő elkövetési módhoz köti a súlyosabb büntetőjogi konzekvenciát.
A haragból, bosszúból való elkövetés ténye éppen a fentiek tükrében önmagában nem alapozza meg a súlyosabb minősítés megállapítására. A Legfelsőbb Bíróság 15. sz. Irányelvében az indulati tényezők differenciált értelmezésével kifejtettek szerint a bosszúvágy hatására létrejött cselekmény társadalmi megítélése döntően attól függ, hogy az ezen - kétségkívül negatív - érzelmen alapuló indulatot az elkövetőben etikai szempontból menthető avagy elítélendő ok váltotta-e ki.
Mindkét életérzés alapja lehet olyan sértetti magatartás, lehetnek olyan körülmények, amelyekkel szemben a társadalom nem tartja mélyen elítélendőnek az ellenlépést. A gyakorlat töretlen abban, hogy a szerelemféltésből elkövetett cselekmények még akkor sem minősülnek aljas indokból elkövetettnek, ha a féltékenység talaján olyan gyűlölet, bosszúvágy alakul ki az elkövetőben, hogy a vélt vagy valódi riválisát megöli (BJD 1036.). A fentihez hasonlóan nem állapította meg a bíróság a súlyosabb minősítést, amikor az elkövető az elhagyása miatti elkeseredésében követte el cselekményét (BH1985. 455.).
Természetesen, amennyiben egyéb motivációs jegyek is közrejátszanak, amelyek az erkölcsileg mélyen elítélendők körébe tartoznak, úgy a súlyosabb minősítés megállapításának van helye.
Az aljas indokból, vagy célból való elkövetés tipikus esetei azok, amelyekben az elkövető azért öli meg áldozatát, hogy valamely bűncselekményét leplezze, a felderítést akadályozza, megnehezítse. Ezzel összefüggésben a Btk. kodifikációja során felmerült, hogy ezt önálló minősített esetként kellene szabályozni, azonban végül az a döntés született, hogy az aljas indokból elkövetés kereteiben értékelhető, nincs szükség újabb minősített eset megalkotására.
Egységes az ítélkezési gyakorlat abban is, hogy az aljas indok megállapítása indokolt minden olyan esetben, amikor az elkövető az ölési cselekményt a nemi vágya fokozása, vagy kielégítése végett hajtja végre.
Ha a vádlott az erőszakos közösülést a nyereségvágyból elkövetett emberölési cselekménnyel összefüggésben valósítja meg, és az ölési cselekménynek legalább az egyik indítóoka az erőszakos közösülés véghezvitele; az aljas indokból elkövetés mint további minősítő körülmény megállapítható (BH1995. 194.).
4. A különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés megállapításánál az emberiességi és erkölcsi szempontok bírnak relevanciával. Az ölés maga általában kegyetlen jellegű cselekmény, amely az esetek nagy számában durva elkövetéssel párosul. Az emberi élet kioltása bizonyos fokú kegyetlenséggel jár. A jogalkotó nem ezt a kegyetlenséget sújtja a súlyosabb minősítéssel, hanem "az átlagosat lényegesen meghaladó, rendkívüli embertelenséggel, brutalitással, gátlástalanul, az emberi méltóság mély megalázásával vagy az elkövető emberi mivoltából kivetkőzve véghezvitt cselekmények" (15. számú Irányelv II/4.) A különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés megállapításánál az a meghatározó jelentőségű, hogy a sértett életének a kioltásával járó tevékenység vagy mulasztás a sértettnek rendkívüli súlyos fájdalmat, szenvedést, kínt, gyötrelmet, lelki megrázkódtatást vagy félelemérzetet okozott-e.
Ilyennek értékelte a bíróság, amikor az elkövető a sértett testét, fejét - eszköz igénybevétele nélkül - reggeltől másnap hajnalig ütlegelte, rúgta, falhoz verte, és a sértett fejét ért bántalmazások egyenként és önmagukban is szükségszerűen a sértett halálához vezettek (BH1997. 514.). Megállapította a bíróság a különös kegyetlenséggel elkövetést annak a vádlottnak az esetében, aki a nála lényegesen gyengébb fizikumú élettársát többször megütötte, majd amikor az földre került akkor megtaposta a sértett mellkasát, hasát, aminek következtében a sértett rövid időn belül elhalálozott (BH1992. 295., BH1985. 7.).
A különös kegyetlenség megállapításánál következtetési alapul szolgálhat a sértettet ért ütések, rúgások nagy száma, a test nagy részére kiterjedő bántalmazás. Ugyancsak adalékként szolgál az ölési cselekmény véghezvitelének módja is.
A kifejtettekből következik, hogy a különös kegyetlenség megállapításának nem csupán a sértett szenvedése, gyötrelme az előfeltétele, hanem az elkövetői oldalon a rendkívüli embertelenség, gátlástalanság, emberi mivoltból való kivetkőzés, lelketlenség, bestialitás, másokban iszonyatot keltő elkövetési mód is. Függetlenül attól, hogy a sértettnél a rendkívüli fájdalomérzet fennállott-e vagy sem; vagyis az elkövető személyében rejlő, társadalomra veszélyességnek a véghezvitel módjából megnyilvánuló kiemelkedő foka az emberölés alapesetétől való elhatárolás meghatározó ismérve. A különös kegyetlenség megállapításának feltétele, hogy az elkövető tudata az elkövetés különös kegyetlen voltát átfogja.
Megállapítható ez a minősített eset akkor is, ha a sértett a bántalmazások során eszméletét veszti és ténylegesen a halál beálltáig nem is tér magához, és a fájdalom érzete sincs. Különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés bűntettében állapította meg a bíróság annak a vádlottnak a bűnösségét, aki télen a sértettel összevitatkozott, ezért egy beton darabbal több alkalommal fejbe vágta, majd az eszméletlen sértettet a befagyott tó jegére gurította, aki többek között kihűlés következtében elhalálozott (BH1986. 94.).
A tűzhalál köztudottan az egyik legtöbb szenvedéssel járó halál, ezért a bíróság megállapította a különös kegyetlenséget, amikor a vádlott abba belenyugodva gyújtotta fel a házat, hogy az abban tartózkodók tűzhalált halhatnak (BJD 10.030.).
Itt szükséges rámutatni arra, hogy a különös kegyetlenséggel való elkövetést csak és kizárólag élő passzív alany sérelmére lehet elkövetni. A sértett halála utáni feldarabolás, elégetése a fenti minősítést nem alapozza meg.
5. A Btk 137. § 1. pontjában meghatározott hivatalos, - valamint a 2. pontban részletezett, közfeladatot ellátó személyek, illetve ezen személyek támogatóinak, védelmezőinek fokozott büntetőjogi védelmét szolgálja a sérelmükre - meghatározott körülmények között - elkövetett élet elleni cselekmények minősített esetként való szabályozása. A védelem ily módon kettős egyrészt az emberi élet, másrészt a speciális passzív alany védelmét jelenti. Hasonló megfontolás vezérelte a jogalkotót, amikor a fokozott védelmet kifejezve minősített esetként szabályozta a fenti speciális passzív alanyok sérelmére elkövetett rablást [Btk. 321. § (4) b)].
a) A minősített eset első fordulata arra az esetre vonatkozik, amikor a hivatalos személyt annak eljárása alatt ölik meg. Ebben az esetben a cselekmény motívuma nem bír jelentőséggel, az elkövető tudatának azonban természetesen át kell fognia, hogy hivatalos személlyel áll szemben, aki jogszerű hivatalos tevékenységet végez. A hivatalos személy fokozott büntetőjogi védelme a szabályoknak megfelelően eljáró hivatalos személyt illeti meg. Ebből következik, hogy amennyiben a hivatalos személy a hivatalos eljárása körén kívül tevékenykedik, nem illeti meg a fokozott védelem.
b) A hivatalos személy sérelmére elkövetett emberölés második fordulata azt az esetet szabályozza, amikor a hivatalos személy sérelmére az eljárása miatt, de nem az alatt követik el a bűncselekményt. Ezek azok az esetek, amikor az elkövetőt általában a hivatalos személy korábbi eljárásával összefüggő ellenérzést, vagy valóságos sérelem, általában az elkövetővel szemben korábban foganatosított hivatali intézkedés miatti düh vezérli. Amennyiben a cselekmény kiváltó oka ez utóbbi körbe tartozik, de a cselekmény végrehajtására a hivatalos személy eljárása során kerül sor, akkor az első fordulat megállapításának van helye.
c) A gyakorlatban többször előfordul, hogy a hivatalos személy sérelmére ezen minőségének megszűnését követően, de a korábbi hivatalos eljárása miatt követik el az emberölést. Ilyenkor nincs mód a hivatalos személy ellen elkövetett emberölés megállapításának, ellenben ez a körülmény az aljas indokból való elkövetés megállapítására nyújt alapot (15. számú Irányelv).
d) A bűnözés struktúrájának erőteljes változása szükségessé tette a hivatalos személyt megillető fokozott védelem kiterjesztését - a hivatalos személy elleni erőszak és a közfeladatot ellátó személy elleni erőszak szabályozásának megfelelően - a közfeladatot ellátó személyre és a támogatására, védelmére kelő személyre. Az 1998. évi LXXXVII. törvény 39. §-a ennek a követelménynek tett eleget. Bár maga a miniszteri indokolás úgy fogalmaz, hogy egyezően rendeli büntetni a hivatalos személy sérelmére elkövetett emberöléssel a közfeladatot ellátó személy sérelmére elkövetett emberölést, - ide értve a támogatók sérelmére elkövetettet is - a normaszöveg mégsem ezt tükrözi.
A szabályozás a lényegét illetően egyezik a hivatalos személy elleni cselekményével. Az eltérés - ami a gyakorlatban számos kérdést vet fel - abban nyilvánul meg, hogy a törvény szövege szerint a fokozott védelem a közfeladatot ellátó személyt csupán ezen feladata teljesítése során illeti meg, míg a hivatalos személy sérelmére elkövetett emberölés akkor is ezen minősített eset megállapítását alapozza meg, ha nem a hivatalos eljárása során, hanem azt követően, de amiatt követik el sérelmére a bűncselekményt. A fenti jogi megoldás eltér a Btk. rendszerében követett azon megoldástól, amely a hivatalos személlyel teljes mértékben azonos védelmet biztosít a közfeladatot ellátó személynek (Btk. 229-230. §).
A közfeladatot ellátó személyek körét a 137. § 2. pontja határozza meg. Ezek körében több olyan is szerepel, akinél valószínűsíthető, hogy a közfeladata ellátása miatt később, annak megszűnése után oltják ki életét, figyelemmel arra, hogy az ilyen cselekmények fő mozgató rugója az elkövetővel szembeni korábbi eljárás miatti bosszú. Ilyen személy lehet különösen a postai szolgáltató biztonsági szolgálatot ellátó alkalmazottja, a védő, jogi képviselő, illetve a mentőszolgálat tagja. A fokozott büntetőjogi védelem azonban ezekre az esetekre nem terjed ki. Adott esetben - éppen a bosszú, mint motívum miatt - helye lehet az aljas indok szerinti minősítésnek.
A fentiekből következően fokozott körültekintéssel vizsgálandó kérdés, hogy meddig tekintendő a közfeladatot ellátó személy olyannak, aki e feladatát teljesíti.
6. A több emberen elkövetett emberölés külön minősítő körülményként való szabályozását a cselekmény kiemelkedő társadalomra veszélyessége és ehhez képest a halmazati szabályok által nyújtott lehetőségek elégtelensége indokolta. A több emberen elkövetett emberölés összefoglalt bűncselekmény (delictum complexum), amely a cselekmény tárgyi súlyához igazodó büntetés kiszabását teszi lehetővé.
Több emberen elkövetettként minősül a cselekmény, ha a terhelt kettő vagy több személyt megölt. A több, két embert jelent. Amennyiben legalább két sértett halála nem következik be, akkor a cselekmény több emberen elkövetett emberölés bűntette kísérletének a megállapítására alkalmas.
A minősített eset megállapításának feltétele, hogy az egységbe foglalt ölési cselekmények mind szándékosak legyenek, egyazon tényállásba ütközzenek, és egy eljárásban kerüljenek elbírálásra.
A gondatlan emberölés és emberölés találkozásakor a kettő halmazatát kell megállapítani, nincs mód a minősített eset megállapítására.
A több emberen elkövetett emberölés minősített eset megállapításának feltétele, hogy az egyes ölési cselekmények a Btk. 166. § (1) vagy (2) bekezdése szerint minősülők legyenek.
Abban az esetben, ha az elkövető egyik cselekménye a Btk. 167. § szerint minősülő erős felindulásban elkövetett emberölésnek minősül, míg a másik a Btk. 166. § (1), vagy (2) bekezdése szerint, akkor a kettő halmazata megállapításának van helye.
Nem feltétele a minősített eset megállapításának, hogy az ölési cselekményeket egységes akaratelhatározás eredményeként hajtsák végre, és az időbeli közelség sem.
Az egy eljárásban elbírálás feltétele maga után vonja, hogy a különböző bíróságok előtt a Btk. 166. § (1) vagy (2) bekezdésébe ütköző emberölési cselekmények miatt indult büntető eljárásokat a Be. 32. § (2) bekezdésére tekintettel egyesíteni kell, ugyanakkor az ilyen ügyeknek a Be. 32. § (3) bekezdése alapján történő elkülönítésének nincs helye. A Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelve kimondja, hogy az egy eljárásban elbírálás feltétele "fennáll akkor is, ha perújítási tárgyalás eredményeként kerül sor a több emberen elkövetett emberölés megállapítására".
7. A Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelve a sok ember életét veszélyeztetve elkövetett emberöléssel kapcsolatban kimondja, hogy "sok emberen - a sértettet ide nem számítva - határozatlan számú vagy meghatározott, de nagyobb létszámú személyek összességét kell érteni, veszély pedig az elkövetési cselekménnyel összefüggésben álló, még létre nem jött olyan helyzet vagy esemény, amelynek bekövetkezése a fenyegetett személyek életét, testi épségét vagy egészségét jelentősen sértené, illetőleg károsítaná".
A fentiekből következően e minősített eset megállapításának feltétele egyrészt, hogy az elkövető szándéka egy ember megölésére irányuljon, de tudata átfogja, hogy cselekményével sok ember életét veszélyezteti. Ezzel szemben negatív feltétel, hogy az elkövető szándéka még csak eshetőleges szándékkal sem terjedhet ki egy embernél többnek a halálára. Ebben az esetben ugyanis a Btk. 166. § (2) bekezdés f) pontjában meghatározott több emberen elkövetett emberölés bűntette megállapításának van helye. Nem kizárt ugyanakkor a két cselekmény halmazatban való megállapítása sem, ha az elkövető a több emberen elkövetett emberölést olyan módon hajtja végre, hogy egyben sok ember életét is veszélyezteti.
A sok ember életét veszélyeztető emberölés a közveszélyes jellegű elkövetési módot feltételezi, ezért a gyakorlatban a Btk. 259. §-ához fűzött miniszteri indokolás az irányadó, maga a 15. számú Irányelv is ezt követi. A közveszélyű cselekmény általában kiszámíthatatlan. Ez a kiszámíthatatlanság megnyilvánul mind a sértettek személyét, mind számát illetően.
A sok ember életét veszélyeztető emberölés megállapítására alapot ad általában, ha az elkövető az ölési cselekményét gyújtogatással, robbanószerrel, közfogyasztású élelmiszer megmérgezésével valósítja meg.
8. Az 1993. évi XVII. törvény és az 1995. évi XLI. törvény rendelkezéseivel összhangban az 1998. évi LXXXVII. törvény 39. § (1) bekezdése tovább folytatta a kiskorúak fokozottabb büntetőjogi védelmét célzó rendelkezések sorát. A tizennégy év alatti személyek gyakran esnek bűncselekmények áldozatául, számos alkalommal követnek el sérelmükre - elsősorban szexuális indíttatású - emberölést. A minősített esethez kapcsolódó büntetési tételkeret lehetőséget biztosít a Btk. 37. §-ban megfogalmazott büntetési célok elérésére.
9. A különös visszaesői minőség megállapítását a Btk. 137. § 15. pontja az azonos, vagy hasonló jellegű bűncselekmény elkövetése esetén teszi lehetővé. A gyakorlatban esetleg felmerülő problémák elkerülése érdekében a Btk. 166. § (5) bekezdése meghatározza azokat a bűncselekményeket, amelyek megvalósulása megalapozza a különös visszaesés megállapítását, feltéve, hogy a terheltet a fenti bűncselekmények elkövetése miatt jogerősen korábban végrehajtandó szabadságvesztésre ítélték, és a büntetés kitöltésétől vagy végrehajthatósága megszűnésétől az újabb bűncselekmény elkövetéséig három év még nem telt el. A fenti bekezdésben felsorolt valamennyi bűncselekmény - így az újszülött megölése (Btk. 166/A. §), az erős felindulásban elkövetett emberölés (Btk. 167. §), népirtás [Btk. 155. § (1) a)]; az emberrablás és az elöljáró vagy szolgálati közeg elleni erőszak súlyosabban minősülő esetei [Btk. 175/A. § (4), 355. § (5) a)]; terrorcselekmény, légi jármű hatalomba kerítése és zendülés súlyosabban minősülő esetei, ha a halált szándékosan okozva követik el [Btk. 261. § (2) a), 262. § (2), 352. § (3) b)] - elkövetése során a terhelt emberölést valósít meg, azonban a cselekmény a specialitás miatt más törvényhely minősített eseteként kerül megfogalmazásra.
III. Az emberölés kiemelkedő társadalomra veszélyes voltát kifejezésre juttatja a törvényalkotó a Btk. rendszerében való elhelyezésén túl abban is, hogy - számos más bűncselekménytől eltérően - már az előkészületét is bűntettként büntetni rendeli. Az elmúlt évek során a bűnözés struktúrája megváltozott, ezen belül az élet elleni cselekmények körében megjelentek a leszámolás jellegű, bérgyilkosok által elkövetett emberölések. Ezekre a megváltozott körülményekre a jogalkotó az 1999. évi CXX. törvény 10. §-sal bevezetett szigorítással reagált. A törvény hatálybalépését követően az emberölés előkészülete a korábbi három évig terjedhető szabadságvesztés helyett öt évig terjedővel büntethető.
Az emberölés előkészülete esetében az elkövető - ellentétben a kísérlettel - nem kezdi meg a különös részi tényállásban rögzített magatartás kifejtését, azt még csak részben sem valósítja meg. Az emberölés esetében az elkövetést megkönnyítő feltételek biztosítását jelenti jellemzően pl. az elkövetés helyszínének felderítése, az elkövetés eszközének beszerzése, illetve a végrehajtás tervének kidolgozása. Ezek a cselekmények mind megelőzik magát az ölési cselekményt, ugyanakkor nem jelentik még a cselekmény megkezdését.
Az emberölésre ajánlkozás, felhívás, illetve vállalkozás olyan egyoldalú tevékenység, amely lényegét illetően a bűnkapcsolathoz szükséges társak felkutatását, kiválasztását foglalja magában. A közös elkövetésben való megállapodás ezzel szemben már kétoldalú aktus, amely két, vagy több személy megegyezését öleli fel, mely szerint az emberölést közösen fogják elkövetni. Az emberölés előkészülete célratörő magatartás, az elkövető cselekménye tudatos, az a későbbi cselekményét szolgálja, ebből következően az emberölés előkészülete is csak egyenes szándékkal követhető el.
Az emberölés előkészületének és kísérletének elhatárolása szempontjából meghatározó, hogy amíg az előkészület esetében a kifejtett cselekmény további akaratlagos magatartás nélkül önmagában még nem teremti meg a halál bekövetkezésének közvetlen lehetőségét, addig a kísérleti szakba jutó cselekmény már vagy magát a halálhoz vezető okfolyamatot indítja el, vagy létrehozza mindazon feltételeket, amelyek következtében a halálos eredménynek - az elkövető szándékától független véletlent figyelmen kívül hagyva - be kell következnie. A fenti okfejtésből fakadóan emberölés bűntettének kísérletében állapította meg a bíróság a terhelt büntetőjogi felelősségét - emberölés előkészületet helyett -, amikor a vádlott az erősen ittas sértettet el akarta gázoltatni, ennek érdekében egy gépjárművek által rendszeresen használt úttestre lökte ki, majd magatehetetlenül magára hagyta. A terhelt ebben az esetben a maga részéről mindent megtett annak érdekében, hogy az általa kívánt módon bekövetkezzék a sértett halála. A terhelt reálisan számolhatott arra, hogy az esti órák ellenére is jármű forgalom van. A jármű néhány percen belül meg is érkezett a helyszínre, a kívánt eredmény elmaradása csupán a vezető éberségén, útismeretén stb. múlott (BH1999. 52.).
A gyakorlatban eltérő álláspontok alakultak ki annak megítélésében, hogy az emberölés előkészülete bűntettének a rendbelisége függ-e a sértettek számától, avagy nem. A számos egymással ellentétes álláspontot képviselő döntést követően a Legfelsőbb Bíróság az 5/1999. Büntető jogegységi határozatában - egyebek között - elvi éllel kimondta, hogy az emberölés előkészületének bűntette többrendbelinek minősül, amennyiben a bűncselekmény alanyának célja több ember ellen irányul.
A jogegységi döntés nem csupán az emberölés tekintetében, hanem általánosságban is elemezte az előkészülettel kapcsolatos halmazati kérdéseket.
A jogegységi döntés kiemeli, hogy nem osztható az a jogi álláspont, miszerint a bűncselekmény előkészülete általában sui generis bűncselekményi alakzat. Az előkészület kizárólag a törvény külön rendelkezése folytán büntetendő, mégpedig a különös részben meghatározott egy-egy bűncselekmény előkészülete. A szabályozás sajátossága, hogy a törvény olyan magatartásokat is önálló - sui generis - bűncselekményként fogalmaz meg, amelyek jellegüket tekintve fogalmilag előkészületek. Ilyen bűncselekmények esetében a Különös Részben meghatározott befejezett cselekményekre vonatkozó szabályok alkalmazásának van helye, az előkészületre vonatkozóknak ezzel szemben nincs.
Az előkészületi cselekményekkel kapcsolatban a döntés leszögezi, hogy többrendbeli előkészület megállapítására kerülhet sor mindazon esetekben, amikor egyrészről az előkészületi cselekmények között eltelt relatíve hosszabb időből, valamint más körülményekből arra vonható következtetés, hogy az előkészület alanya a bűncselekmény elkövetésének céljával felhagyott [bár büntethetősége a Btk.18. §-ának (2) bekezdése alapján nem szűnt meg], majd ezt a célt újból kitűzte.
A fent említett kivételtől eltekintve a jogegységi tanács úgy foglalt állást, hogy egy adott előkészületi cselekmény a szerint minősül egy, vagy több rendbelinek, hogy a magatartást megvalósító alany célja egy, avagy több bűncselekmény megvalósítására irányul-e. Mindazon esetekben, amelyekben a sértettek száma jelentőséggel bír a bűncselekmény rendbeliségének megállapítása szempontjából, a bűncselekmény előkészületének rendbelisége is ehhez igazodik. Ebből következően amennyiben az emberölés előkészülete több ember megölésére irányul, akkor az emberölés előkészületének bűntette is több rendbeli, függetlenül attól, hogy a megkísérelt, vagy befejezett több emberen elkövetett emberölés [Btk. 166. § (2) f)] törvényi egység folytán egyrendbeli bűncselekmény lenne.
A halmazattal kapcsolatban kiemelést érdemelnek azok az esetek, amelyekben a terhelt több ember megölésére irányuló előkészületi magatartást tanúsít, ugyanakkor egy személy sérelmére tényállási elemet is megvalósít, legalább megkísérli az emberölést. Ilyen esetben az emberölés kísérlete és előkészülete halmazata megállapításának van helye. Részletesebben lásd az 5/1999. Büntető jogegységi Határozatot.
IV. Az emberölés tekintetében a Btk. 14. § meghatározásai értelemszerűen érvényesülnek.
A gondatlan emberölés vétségét az követi el, aki a magatartása következményeként beálló halált előre látja, de könnyelműen bízik annak elmaradásában (luxuria), vagy azért nem látja előre a következményt, mert a tőle elvárható gondosságot nem tanúsítja (negligencia).
Utalni kell e körben arra, hogy amennyiben az elkövető a sértett életét veszélyeztető cselekmény közben arra számít, hogy az egyébként törvényszerűen beálló halál valamely természeti erők, vagy a még inkább, ha véletlen folytán marad el, úgy a cselekményét nem tudatos gondatlansággal, hanem eshetőleges szándékkal követi el (BH1995. 943.).
Amennyiben azonban az elkövető reális tényekre alapozva bízott a halálos eredmény elmaradásban, de az egy olyan körülmény folytán, melyet az elkövető nem láthatott előre, és a hatását sem akadályozhatta meg mégis bekövetkezik; nincs helye a büntetőjogi felelősség megállapításának, mivel a halálos eredmény neki nem felróható.
A gyakorlatban a gondatlan emberölés vétsége és a halált okozó testi sértés bűntette elhatárolása jelentkezik problémaként. Az elhatárolás alapkérdése, hogy az elkövetői magatartás szándékos, vagy gondatlan, az elkövető részéről a sértési szándék fennállt-e, vagy sem.
Halált okozó testi sértés bűntette helyett gondatlanságból elkövetett emberölés vétségének minősítette a bíróság annak az elkövetőnek a cselekményét, aki az általa felismerten igen ittas állapotban levő sértettet meglökte és az a kiserejű lökéstől elesett, és a köves padlózatra zuhanva súlyos, halálos sérülést is szenvedett. A terheltnek ezen következményt előre kellett volna látnia, de magatartásának a következményét azért nem látta előre, mert a tőle elvárható körültekintést elmulasztotta. A határozat kiemeli "Az állandóan követett ítélkezési gyakorlat értelmében a kisebb erővel történő ütés vagy lökés általában nem tekinthető olyan magatartásnak, amelynél az elkövető szándéka testi sértés okozására irányul" (BH1995. 553.). (Hasonló tartalmú döntéseket tartalmaz a BH1992. 225., BH1987. 385., BH1989. 181.)
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
166. § (1) emberölés bűntette
166. § (2) a) előre kitervelt emberölés bűntette
166. § (2) b) nyereségvágyból elkövetett emberölés bűntette
166. § (2) c) aljas indokból (célból) elkövetett emberölés bűntette
166. § (2) d) különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés bűntette
166. § (2) e) hivatalos személy ellen elkövetett emberölés bűntette
166. § (2) f) több emberen elkövetett emberölés bűntette
166. § (2) g) sok ember életét veszélyeztető emberölés bűntette
166. § (2) h) különös visszaesőként elkövetett emberölés bűntette
166. § (3) emberölés előkészületének bűntette
166. § (4) gondatlanságból elkövetett emberölés vétsége.
követik el.
(3) Aki emberölésre irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
5/1999. Büntető jogegységi határozat
1. A törvény külön rendelkezése szerint büntetendő előkészületi cselekmények [Btk. 18. § (1) bek.] általában attól függően minősülnek egy- vagy többrendbeli előkészületnek, hogy az előkészületi cselekmények alanyának célja egy vagy több bűncselekmény elkövetésére irányul.
2. Az emberölés előkészületének bűntette [Btk. 166. § (3) bek.] többrendbelinek minősül, ha az alanyának célja több ember megölésére irányul.
(4) Aki az emberölést gondatlanságból követi el, vétség miatt egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(5) A különös visszaesés szempontjából hasonló jellegű bűncselekmény
a) az újszülött megölése (166/A. §), az erős felindulásban elkövetett emberölés (167. §), a népirtás [155. § (1) bekezdés a) pont];
b) az emberrablás és az elöljáró vagy szolgálati közeg elleni erőszak súlyosabban minősülő esetei [175/A. § (4) bekezdés, 355. § (5) bekezdés a) pont];
c) a terrorcselekmény, a légi jármű hatalomba kerítése és a zendülés súlyosabban minősülő esetei, ha a halált szándékosan okozva követik el [261. § (2) bekezdés a) pont, 262. § (2) bekezdés, 352. § (3) bekezdés b) pont].
15. számú Irányelv
az élet és a testi épség büntetőjogi védelméről
A szocialista társadalomban központi szerepe van az embernek. Az emberi és állampolgári jogok között az első helyet foglalja el az élethez és annak kiteljesedéséhez való jog, amely egyben az emberi élet kimagasló társadalmi értékét is jelzi.
A Magyar Népköztársaság Alkotmánya biztosítja az élet, a testi épség és az egészség védelmét.
Éppen ezért az 1978. évi IV. törvény (Btk) sokoldalú büntetőjogi védelemben részesíti az emberi életet, testi épséget, egészséget és a személyiséget, az ezeket érhető különböző támadások ellen.
Az emberi életet védő büntetőjogi szabályok helyes érvényesítése elsőrendű társadalmi, jogpolitikai érdek és egyben alapvető bűnüldözési, igazságszolgáltatási feladat.
E feladat megoldása során - a bűnözés csökkentése érdekében - különös gondot kell fordítani azokra az okokra és körülményekre, amelyek talaján az élet és testi épség elleni támadások keletkeznek, amelyek a bűncselekmények elkövetését közvetlenül lehetővé teszik és amelyek a társadalmi, nevelési, etikai ráhatás eszközein kívül a büntetőjog intézményeivel is hatékonyan befolyásolhatók.
A Legfelsőbb Bíróságnak az 1965. évben megalkotott 4. számú Irányelve e téren jelentősen segítette, az ítélkezési gyakorlat egységessé válását. A társadalmi viszonyok fejlődése és a jogi szabályozás változása következtében azonban az ítélkezés részben új feladatok előtt áll. Ez az emberi élet hathatósabb büntetőjogi védelmének, valamint a helyes és egységes ítélkezési gyakorlatnak biztosítása céljából szükségessé tette, hogy a Legfelsőbb Bíróság a Magyar NépKöztársaság Alkotmányának 47.§-ában meghatározott jogkörében az élet és testi épség büntetőjogi védelmével kapcsolatban új irányelvben adjon iránymutatást.
I. Az emberölés elhatárolása az élet és testi épség elleni egyéb bűncselekményektől
Az élet elleni bűncselekmények körében kiemelkedő veszélyességű a szándékos emberölés, amelynek közvetlen tárgya: az emberi élet.
1. A gyakorlatban a szándékos emberölés kísérlete és az életveszélyt okozó testi sértés; a halálos következmény beállása esetén pedig a szándékos emberölés és a halált okozó testi sértés elhatárolása okoz nehézséget.
Az említett bűncselekmények szándékos elkövetési magatartással valósulnak meg. Elhatárolásuk az elkövetőnek a cselekmény véghezvitele időpontjában fennálló konkrét tudattartalma alapján történhet.
Az emberölés, illetőleg ennek kísérlete esetén az elkövető tudata átfogja a sértett halála bekövetkezésének lehetőségét, és ezt kívánja, vagy ebbe belenyugszik. Ezzel szemben az életveszélyt okozó testi sértés, valamint a halált okozó testi sértés esetében az elkövető szándéka csupán testi sérülés előidézésére irányul. Az életveszélyt okozó testi sértés esetén a szándéknak nem feltétlenül kell az eredményre kiterjednie; a halált okozó testi sértés esetén pedig az eredmény tekintetében gondatlanság áll fenn. Az elkövető tudatában fel sem merül a halálos eredmény bekövetkezésének a lehetősége, vagy ha ez felmerül, azt nem kívánja, nem nyugszik bele abba, hanem könnyelműen bízik elmaradásában.
Az elkövetés időpontjában fennálló tudati állapot megállapításánál, illetve annak megítélésénél, hogy az elkövető szándéka ölésre avagy bántalmazásra, illetőleg egészségsértésre irányult-e: jelentős mértékben a külvilágban megnyilvánult és így megismerhető tényekből kell visszakövetkeztetni.
2. Az emberölésre, illetőleg a testi sértésre irányuló szándék megállapításánál az elkövetéskori tudattartalomra a tárgyi (objektív) és alanyi (szubjektív) tényezőkből lehet következtetni. Ezeknek az alábbi - példálódzó jellegű - felsorolása segítséget ad az elkövetéskori tudattartalom, a szándék jellegének a helyes megítéléséhez.
A) A tárgyi tényezők körében:
a) A cselekmény elkövetéséhez használt eszközt mindig gondosan vizsgálni kell. Az emberölés ún. tipikus eszközei (kés, fejsze, lőfegyver, méreg stb.) egymagukban nem alapozzák meg a szándékra vonható következtetést. Az eszközt mindig az elkövetés egyéb körülményeivel összefüggésben kell értékelni.
Vannak olyan veszélyes eszközök, amelyek megfelelő irányítottsággal, illetve megfelelő erővel történő alkalmazásuk esetén - jellegüknél fogva - általában az emberölésre irányuló szándék fennforgására engednek következtetni (pl. lőfegyver, hosszú nyelű balta, nagy pengehosszúságú kés, jelentős adag méreg stb.). Ezekben az esetekben is vizsgálni kell azonban, hogy nincsenek-e olyan körülmények, amelyek az emberölésre irányuló szándékot kizárják.
b) Az elkövetés körülményeiből és módjából általában alapos következtetés vonható az elkövető szándékára. Különösen az elkövetésnél tanúsított erőkifejtés, annak mértéke, folyamatossága, elhúzódó jellege, egyszeri véghezvitele vagy többszöri megismétlése jön figyelembe. A szúrás, ütés, vágás, döfés esetében jelentősége van az irányítottságnak és annak is, hogy az elkövető hogyan tartotta az eszközt a használat időpontjában.
A nem irányzott, ismétlés nélkül leadott, kapkodva, vaktában, hadonászva végrehajtott ütés, szúrás, vágás stb. önmagában rendszerint a testi sértés okozására irányuló szándékra utal. Az egyéb objektív és szubjektív körülmények azonban az élet kioltására irányuló elkövetői szándék megállapítását is eredményezhetik.
c) A sérülés helye és jellege is következtetési alap lehet az elkövető szándékára. Az emberi testnek vannak olyan részei (pl.:fej, szív-, has- és mellüreg, nyaki részek stb.), amelyek életfontosságú szervek, illetőleg ilyeneket tartalmaznak. Az ezeket ért sérülések általában a sértett azonnali vagy rövid idő alatt bekövetkező, esetleg csak műtéti úton elhárítható halálához vezethetnek. Ezt figyelembe véve, a sérülés helyéből - az erőbehatással összefüggésben - rendszerint következtetést lehet levonni arra nézve, hogy az elkövető ölésre avagy testi sértésre irányuló szándékkal cselekedett-e.
Az elkövetési magatartás eredménye, vagyis az, hogy a sértett milyen sérülést szenvedett, szintén következtetési alap lehet, de egymagában nem igazít el az emberölés kísérlete és az életveszélyt okozó testi sértés, illetőleg az emberölés és a halált okozó testi sértés elhatárolása kérdésében.
d) Az elkövető kijelentéseinek ugyancsak jelentősége lehet az elkövetéskor fennállott szándék megállapításánál.
Az ilyen kijelentések azonban gyakran az elkövetést megelőző veszekedés, verekedés során - vagyis indulati állapotban - hangzanak el. Ezért körültekintő értékelésre van szükség, hogy a szándékra utaló kijelentésnek megfelelt-e a tanúsított magatartás.
e) Az elkövetéskor fennállott ölési, illetőleg testi sértési szándékra következtetési alap lehet az elkövetőnek a cselekmény elkövetése utáni magatartása és kijelentései is.
Rendszerint az élet kioltására irányuló szándék fennállására utal, ha az elkövető a sértett előreláthatólag bekövetkező halálával szemben közömbösséget tanúsít. Abból a körülményből azonban, hogy az elkövető a sértettet segítségnyújtás nélkül hagyta, egymagában még nem lehet az ölési szándékra következtetni.
A véghezvitel után a cselekmény nyomainak, eszközeinek, bizonyítékainak stb. eltüntetésére, az eredmény elhárítására irányuló törekvés szintén támpontként szolgálhat az elkövető tudattartalmának és a szándék jellegének a megállapításánál.
B) Az alanyi tényezők körében:
a) A szándék kialakulása során szerepet játszanak az elkövető személyi tulajdonságai, ezért a személyiségvizsgálat a szándék megismerése szempontjából is fontos. Mindenkor az elkövetéskori (aktuális) személyiség jön figyelembe.
A tudattartalom kialakulását befolyásoló külső körülményekből következtetni lehet az elkövetéskori személyiségre is, vagyis ezek a bizonyító tények egyben a szubjektív tényezők közrehatásának a bizonyítására is szolgálhatnak.
b) A cselekményt kiváltó indítóok (motívum) felderítésének és vizsgálatának kiemelkedő jelentősége van a tárgyalt bűncselekménykategória esetében. Ennek megállapítása a büntető eljárás alapelveiből is következik.
Amikor az akaratelhatározás és az elkövetés között alig van időköz (hirtelen kialakult szándék), gyakran hiányzik a halálos eredmény bekövetkezésének előrelátása. Ebből a szempontból jelentősége lehet a tevékenység indító okának is, nevezetesen, hogy a véghezvitel támadás, védekezés vagy elhárítás céljából történt-e.
Az egyenes szándékkal elkövetett ölési cselekmények esetében csaknem kizárt, hogy az elkövetőt valamilyen külső vagy belső - rendszerint felismerhető - tényező ne motiválta volna. Ezzel kapcsolatban elsődlegesen az elkövető és a sértett közötti viszonynak van jelentősége.
Az indítóok ismerete segítséget nyújthat az eshetőleges szándékkal elkövetett emberölés kísérletének a testi sértéstől való elhatárolásához. Az elkövetéskori konkrét tudattartalomra vonható következtetés a legkülönbözőbb indítóokokból, amilyenek pl.: az ellenséges, haragos érzület, a féltékenység, az indulat, a félelem, a szégyenérzet, az elkeseredettség stb. Mindenkor lényeges az indítóok és a konkrét elkövetési cselekmény közötti kapcsolat feltárása és bizonyítása.
Másfelől azonban a szándékra utaló szubjektív körülményeknek vagy más, korábban fennállott konkrét indítóoknak a hiánya még nem zárja ki az emberölésre irányuló eshetőleges szándék megállapítását.
c) Az elkövetéskori tudattartalom megállapításához szorosan kapcsolódhat a cselekmény véghezvitelét megelőző pszichikus folyamat feltárása; ez a folyamat a külvilágban megvalósult jelenségekből ismerhető meg. Ebben a vonatkozásban különösen nagy szerepe lehet az emberölés, illetőleg a testi sértés egyes minősített esetei törvényi tényállásához tartozó elemeknek.
d) Végül annak eldöntésénél, hogy az elkövető szándéka ölésre avagy testi sértésre irányult-e, jelentőséghez jut az elkövetőnek a sértetthez fűződő kapcsolata, rokoni viszonya, érzelmi kötődése és egyéb alanyi mozzanatok is.
3. Az alanyi és tárgyi körülmények feltárása és elemzése, valamint összhatásukban, kölcsönös összefüggésükben való sokoldalú mérlegelése során, az elkövetés konkrét körülményei között vizsgálni kell egyfelől az elkövető, másfelől a sértett életkorát, egészségi és fizikai állapotát is. Ezeknek nemcsak az emberölés, illetőleg a testi sértés megállapítása, hanem az említett bűncselekmény minősített eseteinek a megítélése szempontjából is jelentősége lehet. Igy az az elkövetési magatartás, amely az erős testi felépítésű sértett esetében legfeljebb testi sértés megállapítását eredményezheti, kisgyermek, törődött, idős ember vagy magatehetetlen sértett esetében megalapozhatja pl.: a cselekménynek emberölés kísérleteként való értékelését.
II. Az emberölés minősített esetei
A szándékos emberölés minősített esetei az élet ellen irányuló cselekmények legsúlyosabb változatait foglalják magukban. A minősített esetek törvényi meghatározása a bűncselekmény tárgyára, az elkövetési módra, az elkövető személyt jellemző körülményekre tekintettel, valamint az alanyi oldalon jelentkező motívumok és célzat alapján történt meg.
1. Az emberölés előre kitervelten történő elkövetése feltételezi, hogy az elkövető az ölési cselekmény véghezvitelének helyét, idejét és módját átgondolja, a végrehajtást akadályozó vagy segítő tényezőket felmérje és a lényeges előkészületi, elkövetési és az elkövetés utáni mozzanatokat figyelembe vegye.
Az előre kiterveltséget a tervszerű és céltudatos magatartás jellemzi. Ez az ölési cselekmény részleteinek átgondolását, viszonylag hosszabb időn át történő fontolgatását, a cselekmény elkövetési szakaszainak megfelelő mozzanatok mérlegelését jelenti. Nem feltétel azonban az említett tényezők együttes fennállása.
Az ölésre irányuló céltudatos törekvés az egyenes szándék meglétét tételezi fel. Az előre kitervelten elkövetés megállapítása kizárt, ha az elkövető ölési szándéka eshetőleges.
Nem zárja ki viszont ezt a minősítést a vagylagos terv, végrehajtási mód kialakítása. Nem szükséges az, hogy az elkövető valamennyi lehetőséget pontosan számításba vegyen és teljes bizonyossággal, határozottsággal alakítsa ki a véghezvitel tervét. A tervszerűség megállapítható már akkor is, ha tudatilag döntő vonásaiban gondolja át, alakítja ki a végrehajtási módot.
Az előre kiterveltségnek nélkülözhetetlen feltétele a cselekmény elkövetésére indító és az ez ellen szóló motívumoknak az elkövető tudatában lejátszódó küzdelme, a céltudatos és tervszerű elkövetés mérlegelése, megfontolása. Mindezekhez bizonyos idő szükséges. Az emberölésre irányuló szándék kialakulásának és fejlődésének feltárása ezért a súlyosabb minősítés megállapításának fontos része. Nem lehet szó előre kitervelt elkövetésről, ha az elhatározást rövid időn belül követi a véghezvitel megkezdése.
Nem zárja ki az előre kiterveltség megállapítását, ha az elkövető beszámítási képességében korlátozott, kóros elmeállapotú, és az sem, ha a cselekményt a leleplezés biztos tudatában követi el.
A véghezvitel módjából visszamenőleg is következtetés vonható az előre kiterveltségre.
Alapul szolgálhat - egyebek mellett - az előre kiterveltségre való következtetésre az is, ha az elkövető a véghezvitel után a cselekmény tényleges körülményeinek megállapítását megnehezítő, a felderítést tévútra vezetni alkalmas magatartást tanúsít.
2. Az emberölés akkor minősül nyereségvágyból elkövetettnek, ha közvetlen anyagi előny megszerzésére irányul. Közömbös, hogy az elkövető által elérni kívánt vagy ténylegesen megszerzett vagyoni előny életszükséglet, káros szenvedély vagy erkölcsileg meg nem alapozott igény kielégítését szolgálja.
A nyereségvágyból elkövetett emberölés esetén az elkövetés indoka és a célzat összefonódik. A nyereségvágy a célzatot és az indítóokot is magában foglalja. Igy ez a cselekmény eshetőleges szándékkal is megvalósítható. Befejezettségéhez elegendő az ilyen indítóok megléte és a sértett halálának bekövetkezése, de nem feltétel, hogy az elkövető az anyagi előnyt, a vagyoni hasznot ténylegesen megszerezze.
Nyereségvágyból elkövetettként minősül az anyagi ellenszolgáltatás fejében elkövetett ölési cselekmény, továbbá a rablási célzattal megvalósított emberölés, ideértve a megszerzett vagyon megtartása érdekében elkövetést is.
3. Az aljas indokból (célból) elkövetett emberölésen az erkölcsileg elvetendő motívumból fakadó vagy ilyen célból megvalósított cselekményeket kell érteni.
Az indok és cél szerinti megkülönböztetés a szándék fajtája szempontjából lényeges; az aljas indokból elkövetés - éppen úgy, mint a nyereségvágyból történő elkövetés - eshetőleges szándékkal is megvalósítható, a célzatos elkövetésnek azonban az egyenes szándék az előfeltétele.
Ha a nemi erkölcs elleni bűncselekmény végrehajtása érdekében alkalmazott erőszakhoz ölési szándék is társul vagy az ölési cselekmény elkövetésének egyik motívuma a nemi erkölcs elleni erőszakos bűncselekmény végrehajtása, a súlyosabb minősítésű emberölés állapítható meg. Úgyszintén akkor is, ha az elkövető az ölési cselekményt nemi vágy - akár természetellenes - kielégítésének fokozása érdekében követi el.
A bosszú az aljas indokból (célból) elkövetett ölési cselekmény megállapítása szempontjából annyiban lényeges, hogy milyen ok váltja ki az elkövetőben a keletkezett indulatot. Ennek a jellege és mibenléte a súlyosabb minősítés feltétele.
Önmagában az a körülmény, hogy az elkövető önkényesen maga vesz elégtételt a rajta esett sérelem miatt, haragos viszonyból, szerelmi kapcsolatból eredő indulat, pl.: féltékenység hatása alatt cselekszik: még nem szolgálhat alapul az aljas indokból való elkövetés megállapítására.
Ha viszont az elkövető más bűncselekmény megvalósítása avagy már véghezvitt más bűncselekmény leplezése, nyomainak eltüntetése vagy a felelősségrevonás elkerülése végett követi el az ölési cselekményt, a minősített emberölés megállapítása megalapozott lehet, kivéve azt az esetet, amikor az ilyen magatartás harmadik személy bűncselekményének a leplezését célozza.
4. A különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés megállapításánál elsősorban emberiességi, valamint erkölcsi szempontok a meghatározók.
A különös kegyetlenség fogalma alá az átlagosát lényegesen meghaladó, rendkívüli embertelenséggel, brutalitással, gátlástalanul, az emberi méltóság mély megalázásával vagy az elkövető emberi mivoltából kivetkőzve véghezvitt ölési cselekmények vonhatók.
Elsősorban a sértettnek okozott sérülések száma, súlya és jellege alapján állapítható meg; ezekből általában következtetés vonható az elkövetés embertelenségére.
Annak, hogy a sértett eszméletlensége folytán ténylegesen elviselt-e fájdalomérzést, nincs jelentősége, nincs különösebb jelentősége ugyanígy az elkövetés eszközének sem. Igy megállapítható a súlyosabb minősítés akkor is, ha az elkövető az ölési cselekményekhez általában használatos, ún. tipikus eszköz igénybevétele nélkül, puszta kézzel, agyonveréssel, rúgással vagy taposással valósítja meg a cselekményt.
Az elkövető tudatának az elkövetés idején át kell fognia a végrehajtás különös kegyetlenségét. Az elkövető ezzel kapcsolatos tudattartalmára a sérülések számából, a bántalmazás hosszantartó, elhúzódó voltából, a sértett látható szenvedéséből, illetőleg a sértettnek a végrehajtás ideje alatt tanúsított magatartásából vonható következtetés.
Az elkövetőnek a sértett megölése után tanúsított magatartása, pl.: a holttest feldarabolása, elásása vagy elégetése, kívül esik az elkövetésen és általában a cselekmény felfedezésének a meghiúsítását célozza; ezért önmagában az ilyen magatartás nem valósítja meg a különös kegyetlenséggel elkövetést.
5. A hivatalos személy ellen elkövetett emberölés sértettje kizárólag a Btk 137.§-ának 1. pontja szerinti hivatalos személy lehet. A törvény ebben a vonatkozásban a fokozott büntetőjogi védelmet nem terjeszti ki a Btk 23O.§-ának a)-g) pontjaiban, valamint a 231. §-ában meghatározott személyekre.
Ha a sértettet a hivatalos eljárása során tett intézkedése miatt, de a hivatalos személyi minőségének megszűnése után éri az élet elleni támadás, az aljas indokból (célból) elkövetett emberölés megállapításának van helye.
6. A több emberen elkövetett emberölés megállapításának van helye, ha az elkövető akár egyetlen akarat-elhatározásból fakadóan, egyidőben, illetőleg egymást követően, akár különböző időpontokban és eltérő akarathatározásból hajtja végre a több ember megölését. Nem előfeltétele tehát a fennálló törvényi egységbe foglalásnak az egységes akarat-elhatározás és az időbeli közelség, de a felelősségrevonásnak egy eljárásban kell megtörténnie. Ez a feltétel fennáll akkor is, ha perújítási tárgyalás eredményeként kerül sor a több emberen elkövetett emberölés megállapítására.
A bűncselekmény befejezettségéhez legalább két ember halálának a bekövetkezése szükséges. A minősített eset csak a Btk. 166. §-a szerinti bűncselekmény vonatkozásában alkalmazható. Ha tehát a két sértett sérelmére megvalósított ölési cselekmény egyikét erős felindulásban követték el, a több emberen elkövetett emberölés megállapításának nincs helye.
7. A sok ember életét veszélyeztetve elkövetett emberölés körében sok emberen - a sértettet ide nem számítva - határozatlan számú vagy meghatározott, de nagyobb létszámú személyek összességét kell érteni, veszély pedig az elkövetési cselekménnyel összefüggésben álló, még létre nem jött olyan helyzet vagy esemény, amelynek bekövetkezése a fenyegetett személyek életét, testi épségét vagy egészségét jelentősen sértené, illetőleg károsítaná.
A sok ember életét veszélyeztetve elkövetett emberölés megállapításának van helye, ha az elkövető szándéka meghatározott személy életének kioltására irányul, de a cselekményt úgy hajtja végre, hogy ezáltal sok ember élete kerül veszélybe.
Az emberölésnek egyrészt több emberen, másrészt sok ember életét veszélyeztetve elkövetése nem zárja ki egymást; vagyis a több emberen elkövetett emberölés mellett a sok ember életét veszélyeztetve elkövetés is megállapítható.
8. A különös visszaesőként elkövetett emberölés megállapítása szempontjából a Btk. 137. §-ának 13. pontjában és a Btk. 166. §-ának (5) bekezdésében foglalt értelmező rendelkezések az irányadók.
A különös visszaesés megállapítását nem alapozza meg, ha az elkövetőt korábban emberölés előkészületének büntette [Btk. 166. § (3) bekezdés] miatt ítélték végrehajtandó szabadságvesztésre [14. számú Irányelv III/2/a. pont]. Ha azonban a bíróság megelőzően a Btk. 166. §-ának (1) vagy (2) bekezdésébe ütköző emberölés miatt ítélte végrehajtandó szabadságvesztésre, az újabban megvalósított emberölés előkészületének büntette a különös visszaesői minősítés alá esik.
III. A jogos védelem kérdései
Viszonylag gyakran előfordul, hogy az elkövető jogos védelemben cselekszik, illetőleg védekezése során erre hivatkozik.
1. Az adott ügyben a történések egész folyamatát figyelembe véve, a cselekménysor összefüggő vizsgálata alapján ítélhető meg, hogy a cselekmény véghezvitelének időpontjában a jogos védelmi helyzet fennállott-e. Nincs helye jogos védelmi helyzet megállapításának a jogtalan támadás befejezése után, ha újabb támadás veszélye közvetlenül nem fenyeget.
A jogos védelem esetében a támadás-elhárítás - mint cél - szabja meg a határt. A megtorlás kívül esik a jogos védelem körén.
2. A jogtalan támadás esetén a megtámadott általában nem köteles meneküléssel kitérni a támadás elől; kivételesen azonban a büntetőjogilag közömbös elhárítási mód választásának a kötelezettsége terheli a hozzátartozót a felmenője, testvére vagy házastársa részéről ellene intézett, illetőleg fenyegető támadás esetén.
Megkívánható ez a súlyosabb fokban kóros elmeállapotban, szemmelláthatóan tudatzavarban levő személyek jogtalan támadása esetén is, függetlenül attól, hogy a tudatzavart állapotot mi válthatta ki.
3. A jogos védelem szükségességének megítélését nem lehet kizárólag a támadó és a védekező személynél levő eszközök veszélyességének mechanikus vizsgálatára korlátozni, hanem a konkrét veszélyhelyzet felmérése, az egymással szemben álló személyek adottságai, a támadók, illetőleg védekezők számaránya, fizikai erőfölénye és az ebből fakadó támadási és védekezési lehetőségek alapján kell a helyzetet értékelni.
4. A jogos védelmi cselekmény arányossága szempontjából azt kell vizsgálni, hogy az elhárító magatartás nem idézett-e elő aránytalanul nagyobb sérelmet, mint amelyet a jogtalan támadás okozott volna. Az élet ellen irányuló támadás esetén azonban - a védett jogtárgy egyenértékűsége folytán - az arányosság vizsgálata szükségtelen. Más a helyzet, ha a támadás a testi épség ellen irányul. Ilyen esetben az elhárító magatartásnak arányban kell állnia a támadással. Nem jelenti az arányosság követelményének a megsértését, ha az életveszélyes testi sértés okozását célzó jogtalan támadás elhárítása a támadó halálát eredményezte.
5. A szükségességet és arányosságot tárgyi tényezők alapján kell megítélni. Ijedtség vagy a menthető felindulás által az elkövető felismerési, akarati vagy értékelő képességét kizáró vagy korlátozó tudatzavar azt eredményezheti, hogy a megtámadott a tényleges vagy közvetlenül fenyegető támadást az elhárítás időpontjában a valóságosnál súlyosabbnak ítéli meg, illetőleg azt súlyosabban viszonozza.
Azt, hogy a jogtalan támadás az elkövetőben milyen hatást váltott ki, az ijedtség vagy menthető felindulás kizárta avagy korlátozta-e a védekezés szükséges mértékének a felismerésére vonatkozó képességében: olyan kérdés, amelyet annak alapján kell megítélni, ahogyan a kialakult helyzetet a megtámadott észlelte. Ilyen nézőpontból kell vizsgálni, hogy mennyiben volt elvárható a megtámadottól a támadás-elhárításhoz szükséges mód és mérték helyes megválasztása.
6. A jogos védelem körében kifejtett cselekmény értékelése megelőzi az erős felindulásban elkövetett emberölés miatti felelősség megállapítását. Ha a jogos védelmi helyzetben cselekvő menthető felindultságában túllépi az elhárítás szükséges mértékét és tényállásszerű ölési cselekményt valósít meg: a cselekményt a Btk. 166. §-a szerint kell minősíteni, egyúttal a büntetőjogi felelősség tekintetében a Btk. 29. §-a (2) vagy (3) bekezdésében foglalt rendelkezést kell alkalmazni. Ha viszont az elkövető a jogos védelmi helyzet megszűnése után, de a jogtalan támadás miatt kialakult menthető felindulásban követi el a cselekményt, vagyis időbelileg lépi túl a jogos védelem körét: a cselekmény a Btk. 167. §-a szerint minősülhet.
7. Ha az elkövető a valóságos helyzet téves felismerése folytán abban a tudatban cselekszik, hogy ellene jogtalan támadást intéztek, vagy ilyennel közvetlenül fenyegették (vélt jogos védelem), a tévedésre vonatkozó rendelkezéseket (Btk. 27. §) kell alkalmazni.
IV. Büntetéskiszabási szempontok
1. A jogpolitikai elveink értelmében a törvény szigorát kell alkalmazni az élet elleni vagy azt veszélyeztető, különösen súlyos bűncselekmények elkövetőivel szemben.
Ilyennek kell tekinteni az útonálló jellegű, garázda indítékból fakadó és a társadalmi közfelháborodást kiváltó élet elleni szándékos bűncselekményeket is.
A büntetési tétel alsó határán aluli főbüntetés kiszabása kivételes lehetőség. Alkalmazásának feltétele a bűnösség kisebb foka, továbbá az enyhítő körülmények nagy nyomatéka.
2. Az élet elleni cselekmények jelentős részét szeszes italtól befolyásolt állapotban követik el. A szeszes ital fogyasztása és az elkövetett bűncselekmény közötti összefüggés mindenkor részletes felderítést és értékelést igényel. Egyrészt azért, mert különösen nagy a társadalomra veszélyessége azoknak a garázda, a társadalmi együttélés szabályait semmibe vevő személyeknek, akik alkoholos állapotban gátlástalanul és motiválatlanul erőszakosan lépnek fel az élet és testi épség ellen. Másrészt, ha az elkövető bűncselekménye alkoholista életmódjával függ össze, kényszergyógyításának az elrendelésére is sor kerülhet. Tisztázni kell tehát, hogy alkalmi leittasodás hatására történt-e a bűnelkövetés vagy az alkoholizmus folytán személyiségében torzult bűnelkövetőről van-e szó, akinek ez az állapota a bűnözés potenciális lehetőségét hordja magában.
3. Az élet elleni cselekmények elkövetői viszonylag jelentős számban olyan kóros elmeállapotban levő személyek, akiknek a beszámítási képessége legalábbis bizonyos fokban korlátozott.
A Btk. 24. §-ának (2) bekezdése csupán a lehetőségét teremti meg annak, hogy a bíróság a büntetés kiszabása során a korlátlan enyhítésre vonatkozó rendelkezéseket alkalmazza. Mindenkor gondosan kell mérlegelni az elkövetett cselekmény jellegét, az elkövetés körülményeit, a cselekmény és az elkövető társadalomra veszélyességének mértékét, a bűnösség formáját és fokát, a beszámíthatóság korlátozottságának a mértékét, végül az egyéb súlyosító és enyhítő körülményeket. Mindezek alapján kell állást foglalni abban a kérdésben, hogy a Btk Különös Részében foglalt büntetési keretben avagy a Btk. 87. §-a (2) bekezdésének alkalmazásával, illetőleg e törvényhely (4) bekezdésében foglalt korlátlan enyhítési lehetőség kihasználásával kiszabott büntetés alkalmas-e a Btk. 37. §-ában meghatározott büntetési cél elérésére.
Ugyanez a helyzet akkor is, ha az elkövető a debilitás vagy imbecillitás fokán álló gyengeelméjű, ami viszonylag gyakran fordul elő az élet elleni bűncselekmények elkövetőinél. A Legfelsőbb Bíróság 12. számú Irányelve már iránymutatást adott a csekély fokú debilitás értékelésére. Mivel azt az alapvető erkölcsi követelményt és jogi szabályt, hogy más ember életének kioltása tiltott, általában ezek a személyek is ismerik és képesek ennek megfelelő magatartásra, ezért e körülménynek a büntetés kiszabásánál általában nincs jelentősége.
4. Ugyancsak viszonylag magas ebben a bűncselekménycsoportban a társadalomba beilleszkedésre nehezebben képes, személyiségzavarban szenvedő, pszichopata bűnelkövetők száma.
A pszichopátia önmagában nem betegség, hanem a személyiség tartós, rendellenes állapota, amely az értelmi készséget nem érinti, hanem érzelmi, akarati vagy cselekvőképességi zavart idézhet elő. Mindezek folytán a társadalmi alkalmazkodási képesség hiányossá válhat. A pszichopátiát az egyéb kriminogén tényezőkkel összefüggésben kell vizsgálni annak megállapítása végett, hogy a konkrét viszonyok között megvalósított bűncselekményre ténylegesen milyen hatással volt az elkövető rendellenes személyiségszerkezete.
A pszichopátiát a Btk. 24. §-a értelmében akkor kell, illetőleg lehet figyelembe venni, ha a beszámítási képességet kizárta, illetőleg korlátozta. Ez szakkérdés, melynek eldöntéséhez szakértő meghallgatása szükséges. Ezeken az eseteken kívül a pszichopátia a büntetés kiszabásánál általában még enyhítő körülményként sem értékelhető. Ettől eltérő álláspont ellenkeznék az elme-orvostudomány eredményeivel és jogpolitikailag is káros szemléletet tükrözne, mivel a bűnelkövetőknek olyan kategóriájával szemben vezetne indokolatlanul enyhe büntetések kiszabására, ahol erre tényleges alap nincs.
5. Az újszülötteknek a szülés tartama alatt vagy közvetlenül ezt követően az anya által történő megölése esetén a büntetés kiszabásánál az igényel alapos vizsgálatot, hogy az a különleges állapot, amely az újszülött világrahozatalával jár, kihatott-e az elkövető beszámítási képességére.
Figyelemmel kell lenni arra is, hogy a szülő nőt milyen ok vezette az újszülött megölésére. A házasságon kívül szülő nő esetében azt is figyelembe kell venni, hogy a társadalmi rosszallás a tudatilag elmaradott környezetben még olyan súllyal nehezedhet az elkövetőre, hogy az motiválhatja a cselekmény elkövetését. Egyebekben azonban nincs társadalmi, erkölcsi és jogi alapja annak, hogy újszülöttek megölése esetén általánossá váljék a törvényi büntetési tétel legkisebb mértékén aluli büntetések kiszabása.
Az a körülmény, hogy az elkövetők nem készülnek fel a gyermekszülésre, nem veszik igénybe az általánosan biztosított orvosi kezelést és ellátást, egymagában nem alapozza meg az ölési cselekmény előre kitervelten elkövetettként minősítését.
7. Olyan esetekben, amikor az emberölés nem jutott el a befejezettség szakáig, a kísérlet miatti büntetés kiszabása során a Btk. 87. §-ának (2) bekezdésében foglalt enyhítő rendelkezések alkalmazása ugyanúgy kivételes jellegű, mint a befejezett emberölésnél.
A Btk. 87. §-ának (3) bekezdése szerinti ún. kétfokú enyhítés csak szűk körben érvényesülő lehetőség. Ennek rendszerint az a feltétele, hogy az értékelhető enyhítő körülmények szorosan magához a kísérlethez kapcsolódjanak, mint pl.: a távoli kísérlet esetei; ha az elkövető utólagos tevékenysége járult hozzá ahhoz, hogy a cselekmény nem lett befejezett, az olyan elkövetői közreműködés, amely az önkéntes ellátás vagy eredmény-elhárítás ismérveit nem éri el, de ehhez közel áll stb.
8. Az élet elleni bűncselekmények elbírálása során a gyakrabban előforduló bűnösségi körülmények a következők:
Az alanyi jellegű bűnösségi körülmények körében:
Az élet elleni bűncselekmények esetében a büntetlen előélet súlya és nyomatéka - éppen a cselekmény jelentős tárgyi súlya folytán - általában csökkentebb, mint egyéb bűncselekményeknél. Ugyanakkor az elkövető büntetett előélete olyan esetekben is, amikor ez a visszaesőkénti (Btk 137.§ 12. pont) értékelés alapjául nem szolgál - mint a személyi társadalomra veszélyességet fokozó körülmény - nyomatékos súlyosító körülmény lehet.
Az elkövető életkorának ennél a bűncselekmény-kategóriánál is jelentősége van, de a fiatal korban elkövetett, kiemelkedően súlyos élet vagy testi épség elleni cselekmény - különösen, ha azt rendkívüli embertelenséggel, gátlástalanul követik el - a fiatalkorúakra vonatkozó külön büntetőjogi rendelkezések keretében a legsúlyosabb szabadságvesztés kiszabását teheti indokolttá.
Az élet elleni bűncselekményeket gyakran azok követik el, akik családi konfliktus-helyzeteket súlyos bűncselekmény elkövetésével kívánnak "megoldani". Ilyen esetben a családos állapot akkor sem enyhítő körülmény, ha egyedül az elkövetőre hárul a gyermekek ellátásának, gondozásának és felnevelésének terhe. Viszont ebben a bűncselekmény-kategóriában jelentős súlyosító körülmény a közeli hozzátartozó sérelmére történő elkövetés.
Az alacsony műveltségnek, az iskolázatlanságnak, a primitív személyiségnek nincs különösebb nyomatéka, másfelől viszont az indulat hatása alatt elkövetett cselekményeknél az elkövető magasabb műveltségi foka nem értékelhető nagyobb súllyal az elkövető terhére.
Az emberölési cselekmény elbírálásánál a szándék két formájának jelentősége van a büntetés kiszabásánál.
A szándékos elkövetésnél enyhítő körülmény, ha az elkövető eshetőleges szándékkal valósította meg a cselekményt; gondatlan elkövetés esetében pedig a gondatlanság kisebb foka.
Az elkövetés utáni magatartás körében a sértettnek nyújtott segítség, az önkéntes eredményelhárítás fogalma alá nem eső, de ahhoz közel álló közreműködés vagy az öngyilkossági kísérlet enyhítő körülményként értékelhető, feltéve, hogy ebben az elkövetőnek a cselekmény véghezvitele miatt érzett komoly megbánása jut kifejezésre.
Nyomatékos enyhítő körülmény az indulatos állapot, ha az erős felinduláshoz megkívánt mértéket ugyan nem éri el, de méltányolható okból keletkezett, vagy ha a cselekményt erkölcsileg menthető indítékból követték el.
A tárgyi jellegű bűnösségi körülmények körében:
A cselekmény kísérleti szakban maradása általában enyhítő körülmény. Jelentősége van azonban annak, hogy a kísérleti cselekmény a halálos eredményt mennyiben közelítette meg és a gyógytartamban - még a maradandó fogyatékosságban is lemérhető - milyen következményekhez vezetett. Jelentősége van annak is, hogy a kísérlet befejezett avagy befejezetlen, illetőleg közeli avagy távoli.
Az élet elleni bűncselekményekhez használt eszközök közül azoknak a különös veszélyességű eszközöknek a használata súlyosító, amelyekkel szembeni védekezés lehetősége kizárt vagy korlátozott.
Súlyosító körülmény, ha a cselekmény több okból is súlyosabban minősül, életveszélyt okozó testi sértés esetén pedig ha a cselekményt aljas indokból vagy célból követik el, illetőleg ha a testi sértés maradandó fogyatékosságot vagy súlyos egészségromlást okoz. Súlyosító körülmény továbbá az is, ha a cselekmény a bűntett alapesetét valósítja ugyan meg, de az elkövetés módja vagy indítóoka folytán közel áll valamely minősített esethez.
Nyomatékos súlyosító körülmény, ha a cselekmény a közvéleményt felzaklatta, vagy a köznyugalom tartós megzavarásához vezetett, illetőleg ha az elkövetés körülményei folytán közfelháborodást váltott ki. A helyi közvélemény felzaklatása is figyelembe jöhet.
A jelentős időmúlás és az a körülmény, hogy az elkövető - önhibáján kívül - hosszú ideig állt a büntető eljárás súlya alatt, ennél a bűncselekmény-kategóriánál is enyhítő körülmény. Ennek súlyát befolyásolhatja az időmúlás alatt tanúsított magatartás.
Végül az élet elleni bűncselekmények - akár helyi - elszaporodottsága is súlyosító körülményként értékelhető, kivéve amikor az emberölést erős felindulásban vagy a jogos védelem szükséges mértékének túllépésével követték el.
9. Az élet elleni szándékos bűncselekmények elkövetői általában érdemtelenek a közügyekben részvételre. Minthogy azonban az erős felindulásban elkövetett emberölés társadalomra veszélyessége szorosan az elkövetési magatartáshoz kapcsolódik, ilyen minősítés esetén alapos személyiségvizsgálat, illetőleg a méltányolható ok erkölcsi menthetőségének a foka és jellege alapján kell állást foglalni a közügyektől eltiltás szükségessége kérdésében.
10. Nyereségvágyból elkövetett emberölés büntette esetén - ha a Btk 62.§-ában foglalt törvényi előfeltételek fennállanak - vagyonelkobzás kiszabásának is helye van.
BH2000. 437. II. Ha az elkövető szándéka - eshetőlegesen - a kiskorú gyermeke életének a kioltására irányult, majd utólag e káros következmény elhárítására irányuló magatartást tanúsít: maradékcselekményként életveszélyt okozó testi sértés bűntettében kell megállapítani a bűnösségét [Btk. 13. §, 17. § (3) és (4) bek., 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH2000. 432. Az önhibából eredő kábítószer-fogyasztás következtében előállt zavart - hallucinatórius - állapot önhibából eredő bódult állapot, és az annak hatása alatt elkövetett cselekmény megítélésére nem a Btk. 24. §-a, hanem 25. §-a vonatkozik, ezért a szóban levő állapot büntethetőséget kizáró okként nem értékelhető [Btk. 24. §, 25. §, 166. § (1) bek.].
BH2000. 335. II. Életveszélyt okozó testi sértés bűntettének kísérlete helyett emberölés bűntettének kísérleteként minősül, ha az elkövető az élet kioltására alkalmas szamuráj-karddal a sértett feje, illetve nyaka irányába sújt, mely támadást a sértett ösztönszerű mozdulattal, a kezének felemelésével hárít el [Btk. 16. §, 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH2000. 334. A jogos védelmi helyzet mindaddig fennáll, ameddig a megtámadott reálisan tarthat attól, hogy a sértett az ő, valamint a gyermekei élete ellen közvetlenül fenyegető támadását beváltja [Btk. 29. § (1) bek., 166. § (1) bek., 167. §]
BH2000. 284. A sérülés tényleges gyógytartamától függetlenül az emberölés kísérletét valósítja meg az elkövető, aki az élet kioltására alkalmas nagyméretű szamurájtőrrel több ízben a sértett nyaka irányába sújt, és csak a sértett reflexszerű védekező mozdulata folytán hárul el a súlyos eredmény bekövetkezése [Btk. 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford., 16. §].
BH2000. 283. Az emberölés bűntette miatt kiszabott végrehajtandó szabadságvesztés mellett sem indokolt a magyar nemzetiségű, külföldi állampolgárságú vádlottal szemben a kiutasítás mellékbüntetés alkalmazása, akinek a korábbi életvezetése kifogástalan, a közeli hozzátartozói Magyarországon élnek, és a cselekmény elkövetésében a sértett kifogásolható magatartása jelentősen közrehatott [Btk. 60. §, 166. § (1) bek.].
BH2000. 282. A büntetési tételkeret középmértékét megközelítő tartamú szabadságvesztés kiszabása a hét hónapos kisgyermekének életét kioltó, fiatal felnőtt vádlott esetében [Btk. 83. §, 166. § (1) bek.].
BH2000. 236. I. A gondatlanságból elkövetett emberölés vétsége miatt nem vonható büntetőjogi felelősségre az az édesanya, aki a kisgyermekeit néhány percig közvetlen őrizet és felügyelet nélkül hagyja, és ezalatt az egyébként zárva tartott ablak kinyitása folytán a kétéves kisgyermek a tízemeletes ház ablakán kizuhanva halálos sérülést szenved [Btk. 14. §, 166. § (4) bek.].
BH2000. 235. Nem a halált okozó testi sértés bűntettét, hanem a gondatlanságból elkövetett emberölés vétségét valósítja meg a vádlottnak az a cselekménye, hogy az általa ismerten megromlott egészségi állapotú, idős sértettet tenyérrel mellbe löki, aki ennek következtében történő elesése folytán halálos koponyasérülést szenved [Btk. 14. §, 166. § (1) és (4) bek., 170. § (1) és (5) bek.].
BH2000. 189. Életfogytig tartó szabadságvesztés kiszabása indokolt azzal az elkövetővel szemben, aki az ő és a sértett, valamint a sértett és üzlettársa közti bizalmi viszony kihasználásával a sértett életének pisztolylövésekkel történt kioltásával szerzi meg a páncélszekrényben levő különösen nagy értékű pénzt [Btk. 83. §, 166. § (2) bek. b) pont, 263/A. § (1) bek. a) pont].
BH2000. 97. I. A több emberen elkövetett emberölés bűntettének a kísérletét eshetőleges szándékkal valósítja meg, aki az áram alá helyezett vezetékhálózatot a kertjébe telepíti azért, hogy gyümölcsösét a tolvajoktól megvédje, és ezáltal egy ember áramütés folytán bekövetkező halálát okozza [Btk. 166. § (2) bek. 7) pont, 16. §]
BH2000. 97. III. A tulajdon megvédésének motívuma, valamint az a tény, hogy a sértett a vádlott bekerített gyümölcsösébe lopási szándékkal, jogtalanul behatolt, olyan nyomatékos enyhítő körülmények, amelyek a büntetés kiszabása során megalapozhatják az enyhítő rendelkezés alkalmazását. [Btk. 87. § (3) bek., 166. § (2) bek. f) pont].
BH2000. 91. I. A büntetés kiszabása során téves az enyhítő rendelkezés alkalmazása annak a különös visszaeső vádlottnak az esetében, aki az újabb emberölési cselekményt a korábbi ügy azonos sértettjének a sérelmére megvalósított emberölés bűntettének a kísérlete miatt kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának a megkezdés előtt követte el [Btk. 83. §, 87. § (2)bek. a) pont, 166. § (2) bek. h) pont].
BH2000. 91. II. A különös visszaesőként elkövetett emberölést megvalósító vádlottal szemben a szabadságvesztés mértékét a Btk. különös részében meghatározott büntetési tétel keretei között indokolt kiszabni [Btk. 83. §, 166. § (2) bek. h) pont].
BH2000. 89. I. A különös kegyetlenséggel elkövetett emberöléshez nyújtott pszichikai bűnsegély megállapítható, ha az elkövető a társtettesek súlyos és brutálisan véghez vitt ölési cselekményénél jelen van és a társtetteseket a végrehajtás során e szándékukban erősíti (Btk. 21. § (2) bek., 166. § (2) bek. d) pont).
BH2000. 45. I. A jogos védelmi helyzet megszűnése után, de a közvetlen hozzátartozó sérelmére elkövetett jogtalan támadás miatti menthető felháborodás folytán megvalósított ölési cselekmény erős felindulásban elkövetettként minősülhet [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH2000. 2. A bűncselekmény elkövetésére történő felhívással megvalósul az emberölés előkészülete, ha az elkövető - anyagi előny kilátásba helyezésével - mást megbíz azzal, hogy a vele üzleti viszonyban álló sértettet ölje meg [Btk. 18. §, 166. § (3) bek.].
BH2000. 1. II. Eshetőleges szándékkal megvalósított, aljas indokból és több emberen elkövetett emberölés bűntettének a kísérletét valósítja meg az elkövetőnek az a cselekménye, hogy a közforgalmú közlekedési eszközön (autóbuszon) olyan időzített robbanószerkezetet helyez el, amely utóbb felrobban [Btk. 13. §, 16. §, 166. § (2) bek. c) és f) pont, 259. § (1) bek.].
BH1999. 543. I. A több emberen elkövetett emberölés bűntettének a kísérletét - és nem a közúti veszélyeztetést - valósítja meg, aki a gépkocsiját a sértettek elütése végett célzottan feléjük irányítja, és az egyik sértettet el is gázolja [Btk. 166. § (2) bek. f) pont, 16. §, 186. § (1) bek.].
BH1999. 543. II. Nem valósul meg az önbíráskodás, ha a vádlott az anyagi okból keletkezett veszekedést követően, de nem a jogos vagy annak vélt követelés kikényszerítése végett, hanem a veszekedés miatt kialakult indulatának a hatása alatt követi el az emberölés kísérletét [Btk. 166. § (1) bek., 273. (1) bek.].
BH1999. 543. III. A sértettnek gépkocsival történt elgázolása és ezt követően nyomban a helyszínről való elhajtás az emberölés befejezett kísérletét valósítja meg, ekként a kísérlettől való önkéntes elállás fogalmilag kizárt [Btk. 17. § (3) bek., 166. § (1) bek.].
BH1999. 495. II. Az emberölésnek különös kegyetlenséggel elkövetettként megállapítására nincs alap, ha a terhelt a sértett fejének a testéről való levágásakor abban a tudatban volt, hogy a sértett már halott [Btk. 27. § (1) bek., 166. § (2) bek. d) pont].
BH1999. 489. I. Az előre kitervelten, különös kegyetlenséggel, hivatalos személy ellen és több emberen elkövetett emberölés bűntettének kísérletét és a lopás bűntettét megvalósító, többszörösen büntetett előéletű vádlottal szemben életfogytig tartó szabadságvesztés kiszabásának szempontjai [Btk. 83. §, 166. § (2) bek. a), d), e) és f) pont, 259. § (1) bek.].
BH1999. 488. Ha a vádlott a sértettet az elhallgattatására irányuló egyenes szándékkal oly módon bántalmazza, hogy ennek folytán a sértett halálának - az elkövető által is belátott - reális lehetősége következik be, és ez iránt közömbös, nem a testi sértésre irányuló, hanem az eshetőleges ölési szándékra kell megalapozott következtetést levonni [Btk. 13. §, 166. §, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1999. 436. I. Az előre kitervelt emberölés bűntettét valósítja meg, aki a sértett megölésének módját, helyét és idejét véglegesen elhatározza, majd egy órán át azért várakozik, hogy a sértett elaludjon, és így a sértettet az ellenállás kifejtésére képtelen állapotában - az előre átgondolt terv szerint - fojtsa meg [Btk. 166. § (2) bek. a) pont].
BH1999. 436. az emberölés előre kiterveltségét a tervszerűség és céltudatosság jellemzi, amelynél a cselekmény előre átgondolása nem köthető meghatározott időtartamhoz [Btk. 166. § (2) bek. a) pont].
BH1999. 433. I. A büntető jogszabályok módosításáról szóló és 1999. március 1-jén hatályba lépett 1998. évi LXXXVII. tv. rendelkezései alapján az újszülött megölésének bűntettére - az emberölés bűntettéhez képest - a törvény lényegesen enyhébb büntetési tételkeretet határoz meg, ezért az 1999. március 1. napja előtt elkövetett, de az azt követően elbírált, a szülő nő által az újszülött sérelmére megvalósított ölési cselekményt annak ellenére is az új törvényi tényállás szerint kell minősíteni, hogy a Btk. Általános Részének egyes rendelkezései súlyosabbakká váltak [Btk. 2. §, 166. § (1) bek., 166/A. §].
BH1999. 400. I. Az emberölés kísérletének erős felindulásban elkövetése nem állapítható meg, ha a vádlott a cselekményt a sértett kifogásolható viselkedésének - de nem méltányolható okból keletkezet indulat - hatására valósította meg [Btk. 167. §, 166. § (1) bek., 16. §].
BH1999. 400. II. A sértettnek a bűncselekmény megvalósításában való közrehatása a büntetés kiszabása körében értékelhető, és megalapozhatja a különös méltányolhatóság megállapítását, amely folytán a bíróság úgy rendelkezhet, hogy a vádlott a büntetés fele részének kitöltése után feltételes szabadságra bocsátható [Btk. 47. § (3) bek., 83. §, 166. § (1) bek.].
BH1999. 397. e bűncselekmény megvalósulásához nem elegendő annak ténye, hogy a vádlott a gyermekét általában elhanyagolta, és nem vitte orvoshoz, hanem azt is vizsgálni kell, hogy a vádlottat tudatos vagy hanyag gondatlanság terhelte-e a bekövetkezett eredményért [Btk. 14. §, 166. § (4) bek., Be. 214. § (3) bek. b) pont].
BH1999. 353. II. Ha a vádlott kisebb erővel a testi épség sértésének szándéka nélkül meglöki a sértettet, aki ennek következtében hanyatt esve olyan sérülést szenved, amely halálához vezet: a cselekmény nem a halált okozó testi sértés bűntettét, hanem a gondatlanságból elkövetett emberölés vétségét valósítja meg [Btk. 166. § (4) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1999. 346. Az emberölés bűntettének nyereségvágyból elkövetettkénti minősítése mellett az előre kiterveltség megállapítása is indokolt, ha a tettes a sértett értékeinek megszerzése érdekében az ölést alternatív lehetőségként - feltételtől függően - tervezi el [Btk. 20. § (1) bek. és 21. § (2) bek., 166. § (1) bek., (2) bek. a) és b) pont].
BH1999. 344. I. Az emberölés bűntettét kitartó szándékkal elkövető és azzal bűnhalmazatban a kifosztást is megvalósító tettessel szemben szigorú büntetés kiszabása indokolt [Btk. 37. §, 83. §, 166. § (1) bek., 322. § (1) bek. b) pont].
BH1999. 291. I. Aljas indokból követi el az emberölést, aki a házastársa iránti bosszúvágytól vezérelve oltja ki 10 éves gyermekének életét [Btk. 166. § (2) bek. c) pont].
BH1999. 291. II. Az életfogytig tartó szabadságvesztéssel is fenyegetett, aljas indokból emberölést elkövető vádlottal szemben a határozott ideig tartó szabadságvesztés tételkeretei között a középmértéket meghaladó tartamban megállapított szabadságvesztés enyhítése annak ellenére sem indokolt, hogy a vádlottat az öngyilkosság gondolata foglalkoztatta [Btk. 83. §, 166. § (2) bek. c) pont].
BH1999. 288. A gondatlanságból elkövetett emberölés, a gondatlanságból okozott testi sértés és a gondatlanságból megvalósított környezetkárosítás vétsége miatt nincs helye a büntetőjogi felelősség megállapításának, ha az elkövetőtől - az értelmi színvonala, intellektusa és ismeretanyaga folytán - nem volt elvárható, hogy felismerje az akkumulátorok szétbontása esetén a cselekményének a családtagjai életére, testi épségére, valamint a környezetre gyakorolt káros hatását [Btk. 14. §, 166. § (4) bek., 170. § (6) bek. 1. tétel, 280. § (5) bek.].
BH1999. 195. Az emberölés bűntettének befejezett kísérletét megvalósító, korábban életveszélyt okozó testi sértés bűntette miatt már szabadságvesztésre ítélt vádlottal szemben - a beszámítási képesség enyhe fokú korlátozottsága és a viszonylag nagyszámú enyhítő körülmény ellenére - nem indokolt az enyhítő rendelkezés alkalmazásával történő büntetéskiszabás [Btk. 83. §, 87. § (2) bek. b) pont, 16. §, 166. § (1) bek.].
BH1999. 147. Az emberölést nyereségvágyból és különös kegyetlenséggel megvalósító, többszörös visszaeső vádlottal szemben az életfogytig tartó szabadságvesztés kiszabása indokolt [Btk. 83. §, 166. § (2) bek. b) és d) pont].
BH1999. 146. Az előre kitervelten elkövetett emberölés bűntettének a felbujtója az, aki a tőle érzelmileg függő élettársát arra veszi rá, hogy kiskorú gyermekeit ölje meg [Btk. 21. § (1) bek., 166. § (2) bek. a) és f) pont].
BH1999. 95. ilyen esetben ha az életveszély ténylegesen bekövetkezett: maradékcselekményként az életveszélyt okozó testi sértés megállapításának van helye [Btk. 17. § (3) bek., 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1999. 54. A nyereségvágyból elkövetett emberölés bűntettének a kísérletét valósítja meg, aki a kiszolgáltatott gyermekkorú sértettet pénz megszerzése érdekében kitartóan bántalmazza, földhöz vágja és ezáltal életveszélyes sérüléseket okoz [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1999. 52. Az emberölésnek nem az előkészületét, hanem a kísérletét valósítja meg az elkövető, aki az esti sötétségben a magatehetetlenül ittas és sötét ruhában levő sértettet a jelentős forgalmú, erős ívben balra ívelő közútra löki azért, hogy őt egy arra haladó jármű halálra gázolja [Btk. 16. §, 18. § (1) bek., 166. § (1) és (3) bek.].
BH1999. 5. ennek folytán a jogos védelem körébe tartozó arányosság kérdésének a vizsgálata szükségtelen [Btk. 29. §, 166. § (1) bek.].
BH1999. 3. ilyen esetben az elkövetők a bekövetkezett eredményért mindketten egyaránt felelősek [Btk. 20. § (2) bek., 166. § (2) bek. b) és d) pont].
BH1999. 1. I. A 8 napot meg nem haladó gyógytartamú sérülés ellenére is az emberölés bűntette kísérletének megállapítása, mert a vádlott a lőfegyverével 20 méterről gerincre célzott lövést adott le a neki háttal áltó sértettre [Btk. 13. §, 16. §, 166. § (1) bek., 170. § (2) bek., 15. sz. irányelv].
BH1999. 1. II. A vádlott idős kora, valamint az egyéb nyomatékos enyhítő körülmények megalapozhatják az enyhítő rendelkezés alkalmazását, de a jelentős tárgyi súlyú élet és testi épség elleni bűncselekményeket, valamint lőfegyverrel és lőszerrel visszaélést elkövetővel szemben nem indokolt a szabadságvesztésnek próbaidőre történő felfüggesztése [Btk. 83. §, 89. §, 166. § (1) bek., 263/A. §].
BH1998. 573. II. A halált okozó testi sértés bűntette és a gondatlanságból elkövetett emberölés vétsége annak alapján határolható el, hogy az elkövetési magatartás szándékos vagy gondatlan-e [Btk. 13. §, 14. §, 170. § (5) bek. 2. ford., 166. § (4) bek.].
BH1998. 519. A nyereségvágyból és különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés bűntettének kísérlete valósul meg, ha a vádlott a sértettnél levő táskában tartott pénz megszerzése érdekében egy ún. tomfával legalább 17 esetben, nagy erővel sújt a sértett fejére, akinek a halála azért nem következett be, mivel a koponyaboltozati csontjainak a vastagsága az átlagosat meghaladta [Btk. 166. § (2) bek. b) és d) pont].
BH1998. 518. I. Az édesanyja sérelmére emberölést megvalósító vádlottal szemben a törvényi minimumnál szigorúbb tartamú szabadságvesztés főbüntetés kiszabása indokolt [Btk. 83. §, 166. § (1) bek.].
BH1998. 518. II. A tudatos gondatlanság és az eshetőleges szándék elhatárolásánál irányadó szempontok emberölés esetén [Btk. 13. §, 14. §, 166. § (1) bek.].
BH1998. 516. A vádlottnak a büntetés kiállását jelentős mértékben megnehezítő, orvosilag is igazolt súlyos betegsége és a büntetőjogi beszámítási képességét az elkövetéskor enyhe fokban korlátozó szellemi hanyatlása együttesen megalapozhatja a törvényben foglaltaknál eggyel enyhébb büntetés-végrehajtási fokozat alkalmazását [Btk. 24. § (2) bek., 44. §, 45. § (2) bek., 166. § (1) bek.].
BH1998. 473. II. A több emberen elkövetett emberölés bűntette, illetőleg kísérlete megállapításának feltétele, hogy a legalább két sértett sérelmére elkövetett cselekmény önmagában is az emberölés bűntettét, illetőleg annak kísérletét valósítsa meg; nem vonható e törvényi egység körébe az a cselekmény, amely önmagában az emberölés privilegizált esetét vagy pedig testi sértést valósít meg [Btk. 166. § (2) bek. f) pont, 167. §, 170. § (5) bek.].
BH1998. 466. Az előre kitervelten elkövetett emberölés bűntettének kísérlete egyszersmind nyereségvágyból elkövetettként nem értékelhető ha teljes határozottsággal nem állapítható meg, hogy az elkövető az ölési cselekményt a neki felajánlott anyagi juttatás miatt valósította meg [Btk. 166. § (2) bek. a) és b) pont].
BH1998. 465. I. Az egyenes szándékkal elkövetett emberölés bűntette valósul meg, ha a tettes közelről, irányítottan lő a sértett fejére, és ennek folytán annak a halála bekövetkezik [Btk. 13. §, 166. § (1) bek.].
BH1998. 407. Nem az életveszélyt okozó testi sértés bűntette kísérletének, hanem az eshetőséges szándékkal elkövetett emberölés bűntette kísérletének a megállapítását alapozza meg az az elkövetési magatartás, amikor a tettes jégcsákánnyal, nagy erővel sújt a haragosa feje irányába, és a halálos eredmény bekövetkezését a sértett védekező cselekménye hárítja el [Btk. 16. §, 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1998. 316. II. Az emberölés aljas indokból elkövetettként minősül, ha az ölési cselekménynek az indítéka a nemi erkölcs elleni erőszakos bűncselekmény véghezvitele volt [Btk. 166. § (2) bek. c) pont].
BH1998. 315. A végrehajtandó szabadságvesztés hosszabb tartamától függetlenül a vádlott kényszergyógyításának az elrendelése indokolt, ha ennek az intézkedésnek a törvényi feltételei fennállnak [Btk. 75. §, 166. § (2) bek. d) pont].
BH1998. 313. Ha az ittas terhelt az apja által a testi épsége ellen intézett jogtalan támadást - a menekülés lehetőségének hiányában - az apja életének a kioltásával hárítja el, és ennek során nála olyan fokú indulat keletkezett, amely az elhárítás szükséges mértékének a felismerésében korlátozta: a cselekmény nem erős felindulásban elkövetett emberölésként, hanem az emberölés alapeseteként minősül, a büntetés kiszabása során azonban a Btk. 29. §-a (3) bekezdése alkalmazásának van helye [Btk. 29. § (3) bek., 166. § (1) bek., 167. § ].
BH1998. 267. II. Ha az elkövető önhibából eredő ittas állapotában valósítja meg a sértett életének a kioltását eredményező cselekményét: az emberölés és a halált okozó testi sértés elhatárolása szempontjából az elkövető aktuális tudattartalmára a tárgyi oldalon jelentkező ismérvek alapján lehet megalapozott következtetést levonni [Btk. 13. §, 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 2. ford., 15. sz. irányelv I. része, III. sz. BED].
BH1998. 261. A több emberen elkövetett emberölés bűntettének kísérlete különös kegyetlenséggel elkövetettként is minősül, ha a vádlott az alvó sértettekre rágyújtja a házat; ugyanakkor "az aljas indok" - mint további minősítő körülmény - megállapításához nem elegendő önmagában az a körülmény, hogy a vádlott a sértettel fennállt aktuális konfliktusából fakadó indulatában megtorlásból cselekszik [Btk. 166. § (1) bek. (2) bek. c), d) és f) pont].
BH1998. 209. Határozott ideig tartó szabadságvesztés helyett életfogytig tartó szabadságvesztés kiszabása indokolt azzal a többszörös visszaeső terhelttel szemben, aki az emberölés bűntettének több körülmény folytán is súlyosabban minősülő esetét valósítja meg [Btk. 83. §, 166. § (1) bek., (2) bek. a) és f) pont, 40. § (1) bek.].
BH1998. 155. I. Az emberölés bűntettével bűnhalmazatban nem a lopás, hanem a kifosztás valósul meg, ha a bűncselekmény elkövetője az ölési cselekményt követően veszi el a megölt sértettől az értékeket, függetlenül attól, hogy a dologelvétel időpontjában a sértett életben volt-e vagy pedig már meghalt [Btk. 12. § (1) bek., 166. § (1) bek., 316. § (1) bek., 322. § (1) bek. b) pont].
BH1998. 155. II. A védekezésre képtelen, illetőleg az állapotánál vagy idős koránál fogva kiszolgáltatott helyzetben levő sértett sérelmére megvalósított élet vagy testi épség elleni bűncselekmény véghezvitele, majd a sértett értékeinek megszerzésére irányuló bűncselekmények elkövetőivel szemben a társadalomra veszélyesség reális súlyával arányban álló büntetés kiszabása indokolt [Btk. 83. §, 166. § (1) bek., 322. § (1) bek. b) pont].
BH1998. 62. A Fiatalkorú vádlott az édesapja sérelmére egyenes szándékkal elkövetett emberölés esetén általában nem hivatkozhat eredményesen a jogos védelmi helyzetre, minthogy a lemenőt az apja támadása esetén kitérési kötelezettség terheli [Btk. 29. §, 166. § (1) bek.].
BH1998. 1. élet elleni bűncselekmény esetén vizsgálni kell, hogy az erős felindulásban elkövetett emberölés feltételei fennállanak-e [Btk. 29. §, 166. § (1) bek., 167. §].
BH1997. 566. I. A két elkövető által egységes akaratelhatározással véghez vitt, nyereségvágyból elkövetett emberölés bűntettének kísérlete esetén az a körülmény, hogy az egyik elkövető az ölési cselekmény miatt az önkéntes eredményelhárítás folytán nem büntethető; a másik elkövetőre nézve nincs kihatással [Btk. 17. § (3) bek., 166. § (2) bek. b) pont].
BH1997. 564. Az elkövetőt a befejezett emberölés bűntette miatt terheli a büntetőjogi felelősség, ha egyenes ölési szándékkal a sértettet hátba szúrja, és a gerincvelőt sértő szúrás nyomán a láb részleges bénulása és ezzel közvetett okozati összefüggés folytán az állandó katéterezés során a vesemedence- és húgyúti gyulladás miatt bekövetkezett szövődmény vezet a sértettnek az elkövetési magatartás után több hónappal bekövetkezett halálához [Btk. 13. §, 166. § (1) bek.].
BH1997. 515. A nyereségvágyból elkövetett emberölés bűntettét valósítja meg az a homoszexuális hajlamú vádlott, aki a szexuális kapcsolat létesítése után elaltatott sértett visszerébe injekciós tűvel a halálos adag sokszorosát meghaladó mérget fecskendez be annak érdekében, hogy az értékeit megszerezhesse [Btk. 166. § (2) bek b) pont].
BH1997. 514. Az emberölésnek különös kegyetlenséggel e1követettként minősítését megalapozza, ha az elkövető a sértett testét és fejét - eszköz igénybevétele nélkül - hosszabb időn át üti és rugdossa, és a sértett fejét ért bántalmazások egyenként és önmagukban véve is szükségszerűen a halálos eredményhez vezetnek [Btk. 166. § (2) bek d) pont].
BH1997. 511. I. A vádlott cselekménye emberölés helyett halált okozó testi sértés bűntetteként minősül, ha a sértettet olyan testrészén szúrja meg, amely bár közvetlen életveszélyt eredményezett, de a kórházi ellátás - az érsérülés észlelésének és ellátásának a hiánya miatt történt diagnosztikai tévedés - hatott közre a sértett halálának a bekövetkezésében [Btk. 13. §, 14. §, 166. § (1) bek, 170. § (5) bek 2. ford.].
BH1997. 511. II. Ha az elkövető magatartása indítja el azt az okfolyamatot, amely végsőleg a sértett halálához vezetett, de az orvosi (diagnosztikai) tévedésnek - mint közreható oknak (concausa) - is hatása volt a sértett halála bekövetkezésében: ez nem zárja ki az elkövető büntetőjogi felelősségét [Btk. 13. §, 14. §, 166. § (1) bek, 170. § (5) bek 2. ford.].
BH1997. 429. I. A társtettesként elkövetett testi sértés megvalósítását követően az egyik elkövetőnek a társa távozása után kialakult ölési szándéka és a sértett megölése miatt az eltávozott személynek az emberölés bűntette miatt a büntetőjogi felelőssége nem állapítható meg [Btk. 20. § (2) bek., 166. § (1) bek., (2) bek. d) pont, 170. § (1)és (4) bek.].
BH1997. 429. II. A testi sértésre irányuló közös bántalmazás után a társa ölési cselekményében már részt nem vevő és e szándékról tudomással sem bíró vádlott-társ magatartása nem értékelhető az emberöléshez nyújtott pszichikai bűnsegélyként [Btk. 21. § (2) bek., 166. § (1) (2) bek. d) pont, 170. § (1) és (4) bek.].
BH1997. 426. I. Az emberölésnek előre kitervelten elkövetettként minősítésére nem kerülhet sor, ha az ölési cselekmény megkezdése időpontjában az elkövető ölési szándéka csak eshetőleges volt, és csak a véghezvitel során - az elkövetőn elhatalmasodott indulat és düh folytán - alakult ki az ölésre irányuló egyenes szándék [Btk. 13. §, 166. § (2) bek. a) pont].
BH1997. 324. Az emberölés bűntettével bűnhalmazatban a kifosztás bűntettének és - nem lopásnak - minősül az elkövetőnek az a magatartása, ha a tényállásszerű ölési cselekmény megvalósítását nyomban követően a sértett ingóságait eltulajdonítja, függetlenül attól, hogy a dologelvétel időpontjában a sértett halála bekövetkezett-e [Btk. 166. § (2) bek. d) pont, 322. § (1) bek. b) pont, 316. § (2) bek.].
BH1997. 322. Az elhárítás szükséges mértékét ijedtségből túllépő vádlott felmentése jogos védelem címén az emberölés bűntettének vádja alól, aki a lakásába jogtalanul behatoló három személy közül az egyiket lelövi, miután eredménytelenül szólítja fel őket távozásra, sőt figyelmeztető lövés leadása ellenére azok továbbra is fenyegetően lépnek fel és a menekülésének az útját elállják [Btk. 29. § (2) bek., 166. § (1) bek.].
BH1997. 268. Az életveszélyt okozó testi sértés bűntettének egyenes szándékkal való elkövetése - elvileg - nem kizárt ugyan, de ha az elkövető tudata a véghezviteli magatartás kifejtésekor átfogja, hogy a sértett életének a megmentése csak az időben érkező, szakszerű orvosi beavatkozás eredményeként történhet: az eshetőleges szándékkal elkövetett emberölés, illetőleg a halálos eredmény elmaradása esetén a bűntett kísérlete megállapításának van helye [Btk. 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1997. 160. A szabadságvesztés végrehajtási fokozatának a vádlott terhére történő megváltoztatása nem esik súlyosítási tilalom alá, tehát a másodfokú bíróság a súlyosításra irányuló fellebbezés hiányában is kijelölhet szigorúbb végrehajtási fokozatot, ha az elsőfokú bíróság a törvény szerinti fokozattól a törvényben írt feltételek hiányában tévesen tért el [Btk. 42. § (2) bek. b) pont, 45. § (2) bek., 166. § (1) bek. a), c) és f) pont, BK 157. sz.].
BH1997. 115. A pszichológiai szakértői vizsgálat és ennek keretében a poligráfos vizsgálat eredménye - más bizonyítékokkal együtt - figyelembe vehető a büntetőeljárás során [Be. 5. § (3) bek., 60. § (3) bek., 68. §, Btk., 166. § (1) bek., (2) bek. a), b) és f) pont].
BH1997. 109. A sértettet szándékosan a közeledő autóbusz elé lökő és ezáltal az emberölés bűntettének kísérletét elkövető vádlott ezzel a cselekményével nem valósítja meg - az autóbusz-vezető hirtelen fékezésre kényszerítésével - a közlekedés biztonsága elleni bűntettet is [Btk. 166. § (1) bek., 184. § (1) bek.].
BH1997. 108. I. Életveszélyt okozó testi sértés bűntette helyett emberölés kísérletének minősül a vádlott cselekménye, aki a sértettre egy 15 cm-es pengehosszúságú konyhakéssel a hastájékra irányított, közepes erejű szúrást mért, mely legalább 10 cm-es szúrcsatornájú sérülés kétszeresen sértette a vékonybelet, a sértett életét pedig csak az idejekorán alkalmazott szakszerű orvosi beavatkozás mentette meg [Btk. 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford., 16. §].
BH1997. 55. A korábban súlyos koponyasérülést szenvedett és koponyacsont-anyaghiánnyal gyógyult vádlott fejének sérült részét a lépcső fokához ütögető sértett (aki a vádlott sérüléseiről tudott), a vádlott élete és nem csupán testi épsége ellen intéz támadást, ezért ha a vádlott a támadást úgy hárítja el, hogy a sértett nyakkendőjét megszorítva a fulladásos halálát okozza: jogos védelmi helyzetben cselekszik és annak a kereteit sem lépi túl [Btk. 29. § (1) bek., 166. § (1) bek.].
BH1997. 2. A társával együtt fegyveres postarablást elkövető és társtettesként, nyereségvágyból és több emberen elkövetett emberölés kísérletét megvalósító terhelt eredményesen nem hivatkozhat az emberölés kísérletétől való önkéntes elállásra, arra alapozva, hogy csupán egyetlen, meg nem ismételt és sérülést nem okozó irányzott lövést adott le a gépkocsi felé [Btk. 17. § (3) bek., 166. § (2) bek. b) és f) pont].
BH1996. 578. I. Ha az emberölés bűntettének elkövetésével vádolt terhelt szökésétől vagy elrejtőzésétől a bűncselekmény súlyossága folytán tartani lehet, az előzetes letartóztatás feltételei fennállanak [Be. 92. § (1) bek. a) pont, Btk. 166. § (1) bek.].
BH1996. 577. II. Az emberölés erős felindulásban elkövetettként minősítésének nincs helye, ha az elkövető az ölési cselekményt rögtönös szándék és az indulat méltányolható okból keletkezésének a hiányában követte el, az elkövetéskor fennálló heves indulatát pedig a vádlott önhibájából eredő közepes fokú ittas állapota váltotta ki. [Btk. 167. §, 166. § (1) bek.].
BH1996. 571. A felesége korábbi kapcsolatából származó nevelt gyermekének a sérelmére emberölés kísérletét és kiskorú veszélyeztetését elkövető vádlott - mivel a gyermeknek nem vér szerinti és nem is örökbefogadó szülője - a szülői felügyelet gyakorlásától nem tiltható el [Btk. 166. §, 195. §, Csjt. 88. §].
BH1996. 511. Önmagában abból a körülményből, hogy a sérülés előidézéséhez használt eszköz különösen veszélyes, és a célzott testtájékon életfontosságú szervek vannak, nem lehet az emberölésre irányuló eshetőleges szándékra következtetni, ha az elkövetés további mozzanatai és az alanyi oldalon jelentkező körülmények ezt nem támasztják alá [Btk. 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford., 16. §].
BH1996. 458. Az erős felindulásban elkövetett emberölés bűntettének a megállapítására nincs alap, ha az elkövető a házastársát a szeszes italtól közepes-súlyos fokú alkoholos befolyásoltság állapotában egy farúddal a sértett fejére mért több ütéssel agyonveri, és az elkövető heves indulatát alapvetően az alkoholos állapot váltotta ki, valamint az elkövetést közvetlenül kiváltó ok súlyossága nem áll arányban a véghezvitt elkövetési magatartással, így az ölési cselekményhez vezető indulat nem tekinthető méltányolható okból származottnak [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1996. 407. I. Az eshetőleges szándékkal elkövetett emberölés kísérletét valósítja meg a fiatalkorú vádlott, aki a gyermekkorú sértettet védekezésre képtelenné teszi, ezután a fejét többször a vízbe meríti, és esetenként csaknem egy percig a víz alatt tartja, majd a sértett nyakát két kézzel közepes erővel megragadja [Btk. 166. § (1) bek., 16. §].
BH1996. 349. A büntetés céljának a szem előtt tartása mellett az enyhítő rendelkezés kimerítő alkalmazásával, végrehajtandó szabadságvesztés kiszabása indokolt azzal az anyával szemben, aki a gyógyíthatatlan betegségben szenvedő 11 éves gyermekét, annak a kívánságára megöli [Btk. 37. §, 83. §, 87. § (2) bek. d) pont, 89. §, 166. § (1) bek.].
BH1996. 295. I. Amennyiben a rablótámadás, valamint ennek során a sértettnek könnyű testi sérülést okozó bántalmazás - mint elkövetési magatartás - és a sértett bekövetkezett halála - mint eredmény - között az okozati összefüggés csupán valószínű, továbbá teljes bizonyossággal annak a megállapítására sincs alap, hogy a sértettnek a fennálló többféle, természetes megbetegedésből származó halálok mellett együttható oki szerepe (concausa) volt annak a lelki megrázkódtatásnak, amelyet az elkövetők támadása idézett elő: a gondatlanságból elkövetett emberölés vétségének, illetőleg a halált okozó testi sértés bűntettének a megállapítására nem kerülhet sor [Btk. 166. § (4) bek., 170. § (5) bek. 2. ford., 321. §, Be. 214. § (3) bek. b) pont].
BH1996. 292. A jogos védelem esetében a szükségesség és az arányosság megítélésénél a jogtalanul támadó valóságos szándékára a megtámadott az objektív tények és a külső megjelenési formák alapján következtethet, ezért a támadó részéről az ölésre irányuló szándék közlése, majd a megtámadott nyakának megszorításával történő fojtogatása közben a támadónak a megölése nem értékelhető az elhárításhoz szükséges mérték túllépéseként, így a jogos védelem címén történő felmentés indokolt [Btk. 29. §, 166. § (1) bek., Be. 214. (3) bek. c) pont].
BH1996. 239. Az okozati összefüggésben való tévedés lényegtelen, és a befejezett emberölésért felel az a szülő nő, aki a gyermekét közvetlenül a szülés után fojtogatja, majd a halottnak vélt újszülöttet egy műanyag zacskóba csomagolva a szemeteskukába dobja, de nem állapítható meg, hogy a sértett a fojtogatás vagy a nejlonzacskóba csomagolás okozta légúti elzáródás következtében halt-e meg (Btk. 166. §, 16. §, 27. §).
BH1996. 236. Az önkéntes eredményelhárítás folytán az emberölés kísérlete helyett az életveszélyt okozó testi sértés bűntette megállapításának van helye akkor is, ha a halálos eredmény elhárítása az elkövető által segítségül hívott más személy közreműködésével történik [Btk. 17. § (3) és (4) bek., 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1996. 132. A foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés helyett eshetőleges szándékkal és több emberen elkövetett emberölés bűntette kísérletének minősül a cselekmény ha az elkövető az őt üldöző személyek irányába géppisztollyal testmagasságban, közelről több lövést ad le [Btk. 166. § (2) bak. f) és g) pont, 171. § (3) bak.].
BH1996. 131. Az emberölés bűntette miatt végrehajtandó szabadságvesztésre ítélt vádlottal szemben a kényszergyógyítás téves elrendelésre jövőbeli feltételtől - szívbeteg vádlott belgyógyászati vizsgálatának az eredményétől - függővé téve [Btk. 75. §, 166. § (1) bak.].
BH1996. 130. Az alkoholista életmódot folytató és ittas állapotban az emberölés kísérletét elkövető vádlottal szemben a kényszergyógyítás alkalmazásának nincs helye, ha a cselekményt nem az alkoholista életmódjával összefüggésben követte el, hanem azt a féltékenysége motiválta [Btk. 75. §, 166. § (1) bek.].
BH1996. 74. A rablás kísérletének minősül annak az elkövetőnek a cselekménye, aki a társával együtt dolog elleni erőszakkal, lopás szándékával hatol be a sértett lakásába, majd a társa a sértettet megöli, de az ő tudata csupán azt fogja át, hogy a társa a sértettel szemben erőszakot alkalmaz [Btk. 321. § (1) bek., 166. § (2) bek. b) pont, 20. §].
BH1995. 687. I. Az emberölésnek erős felindulásban elkövetettkénti minősítését nem alapozza meg, ha az elkövető a megelőzően vele szemben durva, fenyegető magatartást tanúsító házastársát hátulról megközelítve a lőfegyverével fejbe lövi [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1995. 617. Az emberölésnek erős felindulásban elkövetettként minősítése nem állapítható meg, ha a vádlott a cselekmény elkövetésekor nem állt olyan külső körülmények által kiváltott fiziológiás indulat hatása alatt, amely a tudatát elhomályosította, az elkövetés időpontjában fennálló, méltányolható okból kialakult indulat nem állapítható meg, és a tervszerű, tudatos magatartás kizárja az ölésre irányuló rögtönös szándék megállapítását [Btk. 167. §, 166. § (1) bek.].
BH1995. 554. II. Az emberölés elkövetésében való társtettesség megállapítható abban az esetben is, ha az elkövetőket az egyenes ölési szándék valóra váltása tekintetében eltérő indítóok vezeti [Btk. 20. § (2) bek., 166. § (1) bek., (2) bek. a) pont].
BH1995. 553. A halált okozó testi sértés bűntette helyett a gondatlanságból elkövetett emberölés vétségének minősül, ha az elkövető az erősen ittas állapotban levő sértettet - testi sértésre irányuló szándék nélkül - meglöki, és ennek folytán a sértett a padlóra zuhanva a halálát eredményező koponyasérülést szenved [Btk. 166. § (4) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1995. 500. I. Az élet elleni támadás után több órával más személy felkérése arra, hogy a sérültekhez hívjon mentőt, nem tekinthető az eredmény önkéntes elhárításának akkor sem, ha a mentők kihívásának és a sikeres műtétnek az eredményeként a sértett életét megmentik [Btk. 166. §, 17. § (3) bek.].
BH1995. 500. ilyen esetben a törvényi egység felbomlik, és a meghalt sértett tekintetében a befejezett emberölés, a másik sértett tekintetében - az eredmény bekövetkezésének önkéntes elhárítása folytán - az esetleges maradékcselekmény állapítható meg bűnhalmazatban [Btk. 166. § (2) bek. f) pont, 17. § (3) és (4) bek.].
BH1995. 445. Ha a vádlott a súlyosan ittas sértettet testi sértés okozására irányuló szándék nélkül egy ízben, kisebb erővel, nyitott tenyérrel arcul üti, amelynek következtében a sértett hanyatt esve halálos kimenetelű koponyasérülést szenved: a cselekménye nem halált okozó testi sértés bűntettének, hanem gondatlanságból elkövetett emberölés vétségeként minősül [Btk. 166. § (4) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1995. 440. Az emberölés kísérletétől való önkéntes elállás szóba sem kerülhet, ha az elkövető abban a tudatban hagyta abba a sértett további fojtogatását, hogy annak a halála már bekövetkezett [Btk. 17. § (3) bek., 166. § (1) bek.].
BH1995. 439. Nem az ölésre irányuló eshetőleges, hanem a mulasztással megvalósított egyenes szándékra vonhatójogi következtetés, ha az eltitkolt terhesség után a szülő nő az élve született, életképes újszülöttet a WC kövezetére helyezve sorsára hagyja, és a gyermek az ellátatlanság folytán meghal [Btk. 13. §, 166. § (1) bek.].
BH1995. 386. A nyereségvágyból elkövetett emberölés bűntettének kísérlete helyett rablás és életveszélyt okozó testi sértés megállapítása annak a vádlottnak a terhére, aki a bolti eladó sértettet egy kb. fél kg súlyú betondarabbal ölési szándék nélkül leüti, majd a pénztárból 15 000 forintot magához véve távozik [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 170. § (5) bek. 1. ford., 321. §, 13. §].
BH1995. 381. A szeszes ital hatása alatt álló fiatalkorú elkövetőnek a nagy pengehosszúságú, igen éles késsel, a sértett nyakára irányzott és közepes erővel leadott szúrása esetén - amely a nyaki főverőér és a belső torkolati véna sérülésével járt - az élet kioltására irányuló eshetőleges szándék fennállására kell következtetést levonni [Btk. 16. §, 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1995. 329. Ha a terhelt az élettársát és annak a szüleit az ölési szándékának hangoztatása mellett az élet kioltására alkalmas késsel, életfontosságú szerveket tartalmazó testtájékon, közepes erővel többször megszúrja, az eshetőleges ölési szándékra tekintettel a több emberen elkövetett emberölés bűntettének a kísérlete miatt jogerősen elítélt által a felülvizsgálati eljárásban a cselekmény jogi minősítése és ennek folyományaként a kiszabott szabadságvesztés tartama alappal nem támadható [Btk. 166. § (2) bek. f) pont, Be. 284. § (1) bek. b) pont].
BH1995. 328. I. Halált okozó testi sértés és rablás bűntettének halmazata helyett eshetőleges szándékkal megvalósított, nyereségvágyból elkövetett emberölés bűntettének minősül a bűncselekmény, ha az idős sértettet - értékeinek megszerzése érdekében - a döntő erőfölényben levő vádlott testszerte ütlegeli, rugdossa, és az így létrejött sérülések következtében a sértett meghal [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1995. 328. II. Nem tartozik büntetőjogi felelősséggel a vádlott a társa által megvalósított olyan élet elleni bűncselekményért, amelyben tevőlegesen nem vett részt és amelyhez a részéről nyújtott pszichikai bűnsegély sem állapítható meg [Btk. 21. § (2) bek., 166. § (2) bek. b) pont, 321. § (1) bek.].
BH1995. 325. A halált okozó testi sértés bűntette helyett gondatlanságból elkövetett emberölés vétségének minősül annak a vádlottnak a cselekménye, aki az ittas sértettet nyitott tenyérrel, testi sérülés okozása nélkül egyszer arcul üti, és ennek következtében a sértett elesik és fejét egy betonozott területbe ütve halálos sérülést szenved [Btk. 14. §, 166. § (4) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1995. 261. Valamely eltérő nemzeti, népi, faji vagy vallási csoporthoz tartozás miatt más megölése az aljas indokból elkövetett emberölés bűntettét valósítja meg [Btk. 166. § (2) bek. c) pont].
BH1995. 197. I. Az emberölés előre kitervelt elkövetése akkor is megállapítható, ha az ölés elhatározása és végrehajtása között viszonylag rövid idő telik el, és a terhelt az ölési cselekmény valamennyi részletét nem tervezi meg előzetesen [Btk. 166. § (2) bek. a) pont].
BH1995. 197. II. A rablást tettesként és nem társtettesként követi el, aki egy másik elkövetővel közösen viszi véghez a cselekményt, és az utóbbi ennek során a sértetteket megöli [Btk. 321. §, 166. §, 20. §].
BH1995. 194. minden más esetben a két bűncselekmény bűnhalmazatban megállapításának van helye [Btk. 12. § (1) bek., 166. § (2) bek. b) és c) pont, 197. § (1) bek.].
BH1995. 74. Az önkéntes eredményelhárítás folytán az emberölés bűntettének kísérlete helyett életveszélyt okozó testi sértés bűntettének megállapítása [Btk. 17. § (3) bek., 16. §, 166. §. (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1994. 577. A jogos védelmi helyzet nem állapítható meg annak a javára, aki provokatív magatartásával maga idézi elő azt a helyzetet, amelyben a testi épsége a sértett részéről veszélybe kerül, majd a sértettet megöli [Btk. 29. § (3) bek., 166. § (1) bek.].
BH1994. 404. Az előre kitervelten, nyereségvágyból és különös kegyetlenséggel elkövetett emberölést megvalósító fiatalkorúval szemben a törvényi büntetési tétel legmagasabb mértékét megközelítő szabadságvesztés kiszabása indokolt [Btk. 83. §, 108. §, 110. § (2) bek. a) pont, 166. § (2) bek. a), b) és d) pont].
BH1994. 235. Emberölés bűntette helyett társtettesként, erős felindulásban elkövetett emberölés megállapítása olyan vádlottak esetében, akik a jogtalanul támadó, de a támadás elhárítása folytán magatehetetlenné vált sértettet a jogos védelmi helyzet megszűnése után megölik [Btk. 166. § (1) bek., 167. §, 29. §].
BH1994. 170. I. A terhes nő testi épségét a férje részéről közvetlenül fenyegető támadásnak a férje élete kioltásával való elhárítása esetén a jogos védelem túllépésének a megállapítása nem ellentétes a büntető anyagi jogszabályokkal [Btk. 29. § (3) bek., 166. § (1) bek.].
BH1993. 657. Méltányolható ok hiányában nem az erős felindulásban elkövetett emberölés bűntette, hanem az emberölés bűntette valósul meg, ha a vádlott indulatát az váltotta ki, hogy kölcsönös szóváltás után a sértett a vádlottat egy pohár borral szembeöntötte [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1993. 537. Az emberölés bűntettének kísérlete több emberen elkövetettként minősül, ha az elkövető a kertje bejárati ajtajának kilincsét áram alá helyezi, és ennek következtében a kiskorú sértett meghal, és a segítségére siető édesapját is áramütés éri [Btk. 166. § (2) bek. f) pont].
BH1993. 489. A felülvizsgálati indítvány elutasításának van helye, ha a terhelt a tényállás megalapozottságát és a cselekmény jogi minősítésének törvényes voltát nem vitatva annak a büntetésnek a súlyosságát kifogásolja, amelyet a másodfokú bíróság a törvényes minősítésnek megfelelő büntetési tétel keretei között szabott ki [Be. 284. § (1) bek. b) pont és (2) bek., 287/B. §, 289/A. § (2) bek. a) pont, Btk. 85. § (2) és (3) bek., 166. § (1) bek., 322. § (1) bek. b) pont].
BH1993. 480. I. A nyereségvágyból elkövetett emberölést és lopást megvalósító visszaeső, illetőleg különös visszaeső elkövetővel szemben halmazati büntetésként kiszabott 16 évi szabadságvesztés esetén a bűnhalmazat nem értékelhető súlyosító körülményként [Btk. 85. § (2) és (3) bek., 166. § (2) bek. b) pont, 316. § (5) bek. b) pont].
BH1993. 475. I. Az élet és testi épség elleni szándékos bűncselekmények, valamint a testi sérüléssel járó vagy halált eredményező, foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés az elkövető szándékának a vizsgálata alapján határolható el [Btk. 166. §, 170. §, 171. § (3) bek. II. tétel és (4) bek.].
BH1993. 405. Életveszélyt okozó testi sértés bűntette kísérletének megállapítása emberölés kísérlete helyett, amikor a vádlott csapkodó mozdulatokkal a fekvő helyzetben levő sértett nyakát és állát sebzi meg késsel, és ezzel nyolc napon belül gyógyuló sérüléseket okoz [Btk. 170. § (5) bek. 1. ford., 166. § (1) bek., 16., §].
BH1993. 339. A sértettet a gépkocsijával egyenes ölési szándékkal halálra gázoló terhelt terhére az emberölés bűntettével bűnhalmazatban a közúti veszélyeztetés bűntettének megállapítása abból az okból, hogy a gépkocsi utasának életét és testi épségét is közvetlen veszélynek tette ki; a főbüntetés súlyosítása mellett a járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés alkalmazása [Btk. 166. § (1) bek., 186. § (1) bek., 12. § (1) bek., 58. §].
BH1993. 273. Az emberölés kísérletét nem eshetőleges, hanem egyenes szándékkal valósítja meg az elkövető, aki a sértettet több mint 10 méter magasságból a lakás ablakán át kituszkolja, és a sértett a földre zuhanása következtében maradandó fogyatékosságot eredményező sérüléseket szenved [Btk. 13. §, 16. §, 166. § (1) bek.].
BH1993. 213. I. A nyereségvágyból, különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés előre kitervelten elkövetettként is minősül, ha az elkövető a sértett megölésére irányuló szándékkal a cselekmény végrehajtása előtt a helyszínt, a sértett személyét, a lakókörnyezetét, az anyagi helyzetét, a szokásait, a megközelítés útvonalát részletesen felderíti, majd a cselekményt ennek megfelelően hajtja végre [Btk. 166. § (2) bek. a) pont].
BH1993. 83. II. Nem a rongálás bűntettének, hanem a több emberen elkövetett emberölés bűntettének a kísérletét valósítja meg az elkövetőnek az a cselekménye, hogy bosszúból a tanyaépület ajtajára gázolajat locsolva azt felgyújtja, és a bent tartózkodók menekülésének a megakadályozása érdekében az ajtót kívülről elrekeszti [Btk. 166. § (2) bek. f) pont, 324. § (3) bek. a) pont, 15. sz Irányelv].
BH1993. 3. A 16. életévét betöltött fiatalkorú által elkövetett emberölés minősített esete miatt kiszabható szabadságvesztés leghosszabb tartama 15 évi fiatalkorúak börtöne; a 16. életévét be nem töltött fiatalkorú esetén pedig 10 évi fiatalkorúak börtöne [Btk. 110. § (2) bek. a) pont, (3) bek., 120. § (1) bek., 166. § (2) bek.].
BH1992. 672. Az apja sérelmére jelentéktelen súlyú vita során, szeszes italtól befolyásolt állapotban elkövetett emberölés tettesével szemben a törvényi büntetési tétel alsó határát nem jelentősen meghaladó szabadságvesztés súlyosítása indokolt [Btk. 83. §, 166. § (1) bek.].
BH1992. 618. II. Ha más személy jogellenes magatartása váltja ki az ölési cselekményt megvalósító elkövető erős felindulását, de céltévesztés folytán a mellette álló személyt öli meg: az erős felindulásban elkövetett emberölés bűntettének kísérletét és ezzel bűnhalmazatban a gondatlanságból elkövetett emberölés vétségét kell megállapítani [Btk. 16. §, 166. § (1) és (4) bek., 167. §].
BH1992. 566. Élet ellen irányuló jogtalan és közvetlen támadásnak lőfegyver használatával történő elhárítása esetén az elhárító tevékenység arányosságának a vizsgálata nem merül fel [Btk. 29. § (1) és (3) bek., 166. § (1) bek.].
BH1992. 565. I. Az emberölés bűntettének önálló tettese az, aki a tudatzavara folytán büntetőjogi felelősségre nem vonható társával együtt vesz részt a tényállásszerű ölési cselekmény véghezvitelében [Btk. 20. § (1) és (2) bek., 166. § (1) bek., 167. §.].
BH1992. 451. II. A kiemelkedő tárgyi súlyú, különös kegyetlenséggel elkövetett emberölést megvalósító, különös visszaeső elkövetővel szemben életfogytig tartó szabadságvesztés kiszabása indokolt [Btk. 83. §, 166. § (2) bek. d) és h) pont].
BH1992. 443. Az életveszélyt okozó testi sértésnek eshetőleges szándékkal elkövetése nem értékelhető enyhítő körülményként, ennél a bűncselekménynél csupán az vehető enyhítő körülményként figyelembe, ha az eredmény tekintetében az elkövetőt gondatlanság terheli; más a helyzet az élet elleni bűncselekmény esetében, amelynek az eshetőleges szándékkal elkövetését enyhítő körülményként kell értékelni [Btk. 83. §, 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1992. 441. A segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának megállapítása emberölés helyett, amikor a terhelt a vele együtt italozó és súlyosan lerészegedő sértettet, miután az italboltból távoztak, egy félreeső épületben hagyja, s a sértett kihűlés következtében meghal [Btk. 172. § (1) és (2) bek., 166. § (1) bek.].
BH1992. 372. A rablás és az élet elleni bűncselekmény bűnhalmazatban történt megállapítása helyett egységesen nyereségvágyból és hivatalos személy ellen elkövetett emberölés büntette kísérletének minősül, ha a vádlott a pénz megszerzése végett, az eredeti szándékának véghezvitele érdekében a számára váratlan akadályt jelentő rendőrjárőr ellen fegyvert használ [Btk. 166. § (2) bek. b) és e) pont, 321. §, 263. § (2) bek.].
BH1992. 371. Emberölés esetén az indulat hatása alatt történt elkövetés önmagában nem alapozza meg az erős felindulásban elkövetés megállapítását [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1992. 295. Emberölés bűntette helyett különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés bűntettének megállapítása [Btk. 166. § (1) bek., (2) bek. d) pont].
BH1992. 294. Az emberölésnek erős felindulásban elkövetettként minősítése kizárt, ha az elkövető apjának a kihívó magatartása váltotta ki a vádlott indulatát, de az nem tekinthető erkölcsileg méltányolható okból keletkezettnek és tudatát elhomályosító jellegűnek [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1992. 225. ilyen esetben az eljárás előkészítő szakában a közkegyelmi rendelkezés folytán a büntetőeljárás megszüntetésének van helye [Btk. 166. § (4) bek., Be. 170. § (1) bek. c) pont, 1989. évi XXXVII. tv. 1. § (1) bek. a) pont].
BH1992. 218. I. Ha az elkövető a tényállásszerű ölési cselekmény elkövetése után nyomban intézkedést tesz a sértett azonnali kórházba szállítása iránt, és annak halála az elkövető segítségnyújtásának eredményeként orvosi műtéttel válik elháríthatóvá: önkéntes eredmény-elhárítás folytán a cselekmény emberölés bűntettének a kísérlete helyett életveszélyt okozó testi sértés bűntetteként minősül [Btk. 16. §, 17. § (3) bek., 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1992. 218. II. Emberölési kísérlet esetén nem zárja ki az önkéntes eredmény-elhárítás megállapítását, ha az elkövető belső indítékból fakadóan - bár más személy közreműködését és orvosi segítséget igénybe véve - hárítja el a halálos eredmény bekövetkezését [Btk. 17. § (3) bek., 166. § (1) bek.]. A megyei bíróság a vádlottat emberölés bűntettének kísérlete miatt 3 év 6 hónapi börtönre, valamint a közügyelettől 4 évi eltiltásra ítélte.
BH1992. 217. A beszámíthatóságot kizáró kóros elmeállapotban levő vádlott esetében a bíróságnak az elkövetés konkrét - tárgyi - körülményei alapján kell állást foglalnia abban a kérdésben, hogy szándékosan vagy gondatlanságból elkövetett emberölés állapítható-e meg [Btk. 13. §, 14. §, 24. §, (1) bek., 166. § (1) és (4) bek.].
BH1992. 147. I. A második életévét alig meghaladó életkorú kisgyermeknek az anya által egyetlen elkövetési magatartással - lábbal rátaposással - történt megölése, durva, brutális és embertelen jellege ellenére sem valósítja meg a különös kegyetlenséggel elkövetett emberölést [Btk. 166. § (1) bek., (2) bek. d) pont].
BH1992. 147. II. Az anyának saját kisgyermeke sérelmére embertelen módon véghezvitt ölési cselekmény nem is minősül különös kegyetlenséggel elkövetett emberölésként - az enyhítő rendelkezés alkalmazásával kiszabott szabadságvesztés törvénysértő [Btk. 83. §, 87. §, (2) bek. b) pont, 166. § (1) bek.].
BH1991. 92. Az emberölés kísérlete alkalmatlan eszközzel elkövetett, ha az elkövető magatartásának eredményeként olyan erősségű áram halad át a sértett testén, amely a halálos következmény bekövetkezéséhez nem alkalmas [Btk 17. § (2) bek., 166. § (1) bek.].
BH1990. 413. Az emberölés és a halált okozó testi sértés elhatárolása, a kölcsönös dulakodás során a sértett combjára irányított késszúrás esetén [Btk. 170. § (5) bek. 2. ford., 166. § (1) bek.].
BH1990. 411. Erős felindulásban elkövetett emberölés bűntette kísérletének megállapítása, amikor a vádlott tudatát a sértett korábbi kifogásolható magatartása, illetve támadása folytán keletkezett félelem homályosította el [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1990. 368. Ölésre irányuló szándék hiányában sem az emberölés kísérlete, sem annak előkészülete nem valósul meg [Btk. 166. § (1) bek., 16. §, 18. §, Sztv. 96. § (1) bek.].
BH1990. 367. II. A szükségesség és az arányosság fogalmának értékelése jogos védelem esetén [Btk. 166. § (1) bek., 16. §, 29. § (3) bek.].
BH1990. 323. I. Méltányolható ok hiányában erős felindulásban elkövetett emberölés törvénysértő megállapítása [Btk. 166. §, 167. §].
BH1990. 288. Az erős felindulás és a kóros indulat jelentősége az emberölés minősítése szempontjából [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1990. 202. Emberölés bűntette esetén az erős felindulás törvénysértő megállapítása [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1990. 167. Az enyhítő rendelkezés téves alkalmazása emberölés bűntettének a kísérlete esetén [Btk. 166. § (1) bek., 87. § (2) bek. b) pont].
BH1990. 127. Eshetőleges szándékkal elkövetett emberölés bűntettének megállapítása gondatlan emberölés vétsége helyett [Btk. 166. § (1) bek., (4) bek.].
BH1989. 472. A bűnösségi körülmények helyes értékelése emberölés bűntettének kísérlete esetén [Btk. 166. § (1) bek., 16. §, 83. §].
BH1989. 429. II. A különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés megállapításánál irányadó körülmények [Btk. 166. § (2) bek. d) pont, 15. sz. Irányelv].
BH1989. 342. Emberölés helyett erős felindulásban elkövetett emberölés megállapítása [Btk. 167. §, 166. §. (1) bek.].
BH1989. 341. Halált okozó testi sértés helyett emberölés megállapításának van helye, ha a terhelt az ajtó üvege mögött álló sértettet vasvillával fejbeszúrja [Btk. 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1989. 298. Bűnsegély helyett társtettességet kell megállapítani, ha az akarategységben levő terheltek úgy valósítják meg az emberölést, hogy az egyik terhelt mérget önt az italba, a másik pedig a mérgezett italt átadja a sértettnek [Btk. 20. § (2) bek., 21. § (2) bek., 166. § (2) bek. a) pont].
BH1989. 258. Börtön helyett fogház végrehajtási fokozat megállapítása emberölés bűntette esetén [Btk. 45. § (2) bek., 166. § (1) bek.].
BH1989. 181. Gondatlanságból elkövetett emberölés vétsége valósul meg, ha a vádlott a súlyosan ittas sértettet - bántalmazásra irányuló szándék nélkül - ellöki, s az úgy esik a földre, hogy koponyasérülés következtében meghal [Btk 166. § (4) bek., 14. §].
BH1989. 141. I. Nyereségvágyból elkövetett emberölés büntette helyett halált okozó testi sértés és rablás téves megállapítása [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 170. § (5) bek. 2 ford., 321. §].
BH1989. 141. II. A társtettesség megállapításának feltétele nyereségvágyból elkövetett emberölés esetén [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 20. § (2) bek.].
BH1989. 138. A jogos védelemben kifejtett elhárító tevékenység arányosságának vizsgálatánál a támadás lehetséges következményeinek és nem a támadó szándéka felismerésének van jelentősége [Btk. 29. § (1) bek., 166. § (1) bek.].
BH1989. 90. I. Ittas állapota miatt tudatzavarban levő hozzátartozó jogtalan támadásával szemben a jogos védelmi helyzet megállapításának mellőzése [Btk. 29. §., 166. §. (1) bek., 170. §. (5) bek. 2. ford.].
BH1989. 90. II. Halált okozó testi sértés bűntette helyett az emberölés bűntettének téves megállapítása [Btk 166. §. (1) bek., 170. §. (5) bek. 2. ford.].
BH1988. 438. Kisgyermek megölése esetén a különös kegyetlenséggel elkövetés megállapítása [Btk. 166. § (2) bek. d) pont ].
BH1988. 338. Mulasztással elkövetett emberölés megállapítása a minimális eredmény-elhárítás kötelezettség nem teljesítése esetén [Btk. 166. § (1) bek., 13. §].
BH1988. 260. Emberölésnél a nyereségvágy mellett a más aljas indokból elkövetés minősítő körülményként való mellőzése [Btk. 166. § (2) bek. b) és c) pont].
BH1988. 259. Az újszülöttnek közvetlenül a szülés után az anya által történt megölése esetén a hozzátartozó sérelmére elkövetés a büntetés kiszabása során nem értékelhető súlyosbító körülményként [Btk. 166. § (1) bek., 83. §].
BH1988. 170. Jogos védelmi helyzet esetén az erős felindulásban elkövetett emberölés kísérletének törvénysértő megállapítása [Btk. 29. §, (2) és (3) bek., 166. § (1) bek., 167. §].
BH1988. 63. Több emberen elkövetett emberölés bűntettének kísérlete esetén a különös kegyetlenség és az aljas indokból elkövetés megállapításánál irányadó szempontok [Btk. 166. § (2) bek. c), d) és f) pont].
BH1988. 62. I. Házastárs megölése esetén a kiskorú gyermekes családi állapota enyhítő körülményként nem értékelhető [Btk. 166. § (2) bek. d) pont, 83. §, 15. sz. Irányelv].
BH1988. 60. A bűnösségi körülmények téves értékelése folytán törvénysértően enyhe büntetés kiszabása a házastársát, gyermekei anyját megölni kísérlő vádlottal szemben [Btk. 83. §, 166. § (1) bek.].
BH1987. 421. Jogos védelem esetén ha az elhárítás szükséges mértéke helyes felismerésének a korlátozottsága önhibából (ittasságból) is ered, ezt a körülményt nem lehet az elkövető javára értékelni [Btk. 29. § (3) bek., 166. § (2) bek. f) pont].
BH1987. 385. II. Ha az elkövető kisebb erővel löki meg a súlyos testi hibában szenvedő sértettet, aki ennek következtében a földre zuhan, majd ezzel okozati összefüggésben a halála is bekövetkezik: gondatlanságból elkövetett emberölés vétsége megállapításának van helye [Btk. 166. § (4) bek.].
BH1987. 298. A büntetés kiszabásánál nyomatékos enyhítő körülmény, ha a terhelt az eshetőleges ölési szándékkal végrehajtott kísérletet követően véglegesen felhagy a cselekmény befejezésével [Btk. 166. § (1) bek., 87. § (2) bek. b) pont].
BH1987. 297. A bűnösségi körülmények száma mellett azok nyomatékának is jelentősége van a büntetés kiszabásánál [Btk. 83. §, 166. § (1) bek.].
BH1987. 149. Emberölésre irányuló szándékkal egyetlen ütés leadásával létrejött befejezett kísérlet esetén fogalmilag kizárt az önkéntes elállás megállapítása [Btk 17. § (3) bek., 16. § 166. § (1) bek.].
BH1987. 112. II. Eshetőleges szándékkal elkövetett emberölés megállapítása segítségnyújtás elmulasztásának bűntette helyett [Btk. 13. §, 166. § (1) bek., 172. § (3) bek.].
BH1987. 110. Emberölés és kifosztás bűnhalmazatban megállapítása helyett nyereségvágyból elkövetett emberölés megállapítása [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 322. § (1) bek. b) pont].
BH1987. 76. A bírósági hatáskör megállapításánál irányadó szempontok [Be. 25. § f) pont, Btk 166. § (1) bek., 170. § (2) és (5) bek. 1. fordulat].
BH1987. 64. Befejezett kísérlet esetén az önkéntes elállás megállapítása kizárt [Btk. 17. § (3) bek., 166. § (1) bek.].
BH1986. 443. I. Az aljas indokból elkövetett emberölés megállapításának feltétele [Btk. 166. § (2) bek. c) pont ].
BH1986. 443. II. Emberölés mellett a kifosztás bűntettének megállapítása [Btk. 322. § (1) bek. b) pont, 166. § (1) bek.].
BH1986. 398. A halált okozó testi sértés és az emberölés elhatárolásának szempontjai [Btk. 166. § (2) bek., d) pont, 170. § (5) bek., 2. fordulat].
BH1986. 346. Különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés megállapításának szempontjai csecsemő sérelmére elkövetés esetén [Btk. 166. § (2) bek. d) pont].
BH1986. 306. A különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés megállapítása mellőzésének szempontjai [Btk. 166. § (2) bek. d) pont ].
BH1986. 178. Életveszélyt okozó testi sértés és rablás kísérlete helyett nyereségvágyból elkövetett emberölés kísérletének;könnyű testi sértés helyett aljas indokból elkövetett súlyos testi sértés kísérletének megállapítása [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 170. § (1), (3) bek. I. ford., 321. § (1) bek.].
BH1986. 94. Az emberölés különös kegyetlenséggel elkövetése állapítható meg annak a terhére, aki az általa elkövetett súlyos bántalmazás folytán eszméletét elvesztett, súlyosan sérült személyt a befagyott tó jegén magára hagyja [Btk. 166. § (2) bek. d) pont].
BH1986. 87. I. Emberölés kísérletnél a folytatólagosság téves megállapítása [Btk. 12. § (2) bek., 166. § (1) bek.].
BH1986. 87. III. Alkalmatlan eszközzel megvalósítása a több emberen elkövetett emberölés kísérletének [Btk. 17. § (2) bek., 166. § (2) bek. f) pont].
BH1986. 47. I. Az erős felindulásban elkövetett emberölés kísérletének téves megállapítása az elkövető beszámítási képességének korlátozottsága esetén [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1986. 46. A sértett fojtogatása esetén az elkövető tudatában általában felmerül a halál bekövetkezésének a lehetősége, ezért az ilyen elkövetési mód esetén rendszerint az élet kioltására irányuló szándék fennállására lehet következtetni [Btk. 166. § (1) bek.].
BH1985. 455. A féltékenységből és az elhagyás miatt keletkezett elkeseredésből fakadó indulat általában nem ad alapot az emberölés aljas indokból elkövetettkénti minősítésére [Btk. 166. § (2) bek. c) pont].
BH1985. 452. I. Nyereségvágyból és különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés helyett halált okozó testi sértés és rablás törvénysértő megállapítása [Btk. 166. § (2) bek. b) és d) pont, 170. § (5) bek. II. fordulat, 321. § (1) bek.].
BH1985. 452. II. Büntetéskiszabási szempontok a nyereségvágyból és különös kegyetlenséggel elkövető visszaesők esetében [Btk. 83. §, 166. § (2) bek. b) és d) pont].
BH1985. 410. Újszülöttnek közvetlenül a szülés után történő megöléséhez kapcsolódó passzív bűnsegély megállapítása [Btk. 21. § (2) bek., 166. § (1) bek.].
BH1985. 333. Az egyenes szándék, illetőleg az eshetőleges szándék megállapításánál irányadó szempontok rögtönös szándékkal végrehajtott emberölés esetén [Btk. 13. §, 166. § (1)bek.].
BH1985. 171. I. Az előre kitervelten elkövetett emberölés megállapításánál irányadó szempontok [Btk. 166. § (2) bek. a) pont ].
BH1985. 170. A puszta kézzel támadó személlyel szemben kés használata általában kizárttá teszi a jogos védelem megállapítását [Btk. 166. §, 29. §].
BH1985. 88. I. Az emberölés aljas indokból elkövetettként minősül, ha a gyermek megölését az élettárssal szembeni bosszúállás motiválta [Btk. 166. § (2) bek. c) pont, 15. sz. Irányelv].
BH1985. 7. A különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés megállapításánál irányadó szempontok [Btk. 166. § (2) bek. d) pont].
BH1985. 6. Eshetőleges szándékkal elkövetett emberölés mulasztással megvalósítása [Btk. 166. § (1) bek.].
BH1984. 476. Az emberölés bűntettének kísérlete miatt kiszabott büntetés súlyosítása, ha a fiatalkorú elkövető bűnösségének a foka magas és a kísérleti szakban maradt cselekmény is súlyos eredményre vezetett [Btk. 108. § (1) bek., 166. § (1) bek.].
BH1984. 387. I. Az emberölés különös kegyetlenséggel elkövetettként minősül, ha az elkövető abba belenyugodva gyújtja fel a házat, hogy az abban tartózkodó személyek tűzhalált szenvednek [Btk. 166. § (2) bek. d) pont].
BH1984. 387. II. A lakóház felgyújtásával elkövetett emberölésnek és a közveszély-okozásnak bűnhalmazatban megállapítása [Btk. 12. § (1) bek., 259. §, 166. §].
BH1984. 345. Ha a tűzhalál bekövetkezésének a közvetlen lehetősége fennáll, az emberölési cselekmény kísérlete különös kegyetlenséggel elkövetettként minősülhet [Btk. 166. § (2) bek. d) pont].
BH1984. 219. Közveszélyokozás bűntettének és több emberen elkövetett emberölés kísérletének megállapítása akkor sem kizárt, ha a keletkező tüzet rövid idő alatt sikerült eloltani [Btk. 166. § (2) bek. f) pont, 259. § (1) bek.].
BH1984. 218. I. A fiatalkorú által elkövetett életveszélyt okozó testi sértésnek emberölés kísérletének történő téves elbírálása [Btk. 166. §, 170. § (5) bek. I. fordulat].
BH1984. 134. Az emberölés kísérletétől való önkéntes elállás akkor állapítható meg, ha az elkövetés konkrét körülményei között az elkövető a megkezdett ölési cselekményt - külső körülményektől nem akadályozva - zavartalanul folytathatná, de eredeti szándékát megváltoztatja és lemond a további elkövetésről [Btk. 17. § (3) bek., 166. § (1) bek.].
BH1984. 131. A társtettesként elkövetés csak az elkövetők azonos törvényi tényállás alá tartozó bűncselekményei tekintetében állapítható meg [Btk. 20. § (2) bek., 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. I. tétel].
BH1984. 84. Az elhárítás szükséges mértékének túllépése létszám- és erőfölényben levő személyek jogtalan támadása esetén [Btk. 29. § (3) bek., 166. §].
BH1984. 5. A jogos védelem szükséges mértékének a felismerésére vonatkozó képességet eltérően kell megítélni a felnőtt korú és a serdülő korban levő fiatalkorú esetében [Btk. 29. § (2) és (3) bek., 166. §].
BH1983. 477. Eshetőleges szándék esetén az emberölés aljas "célból" elkövetésének téves megállapítása [Btk. 166. § (2) bek. c) pont].
BH1983. 384. Aljas indokból elkövetettnek kell minősíteni az emberölést ha a bosszút erkölcsileg is súlyosan elítélendő indító okok jellemezték [Btk. 166. § (2) bek., c) pont].
BH1983. 307. Több emberen elkövetett emberölés kísérletét kell megállapítani akkor is, ha az elkövető egyenes ölési szándéka csak egy sértettre vonatkozóan állott fenn, a többi sértett tekintetében pedig csupán eshetőleges szándék volt megállapítható [Btk. 166. § (2) bek. a) és f) pont, 13. §].
BH1983. 178. Az újszülött megölésére irányuló egyenes és eshetőleges szándék elhatárolása [Btk. 13. §, 166. § (1) bek.].
BH1983. 105. I. Erős felindulásban elkövetett emberölés megállapításának nincs helye, ha a vádlott túlméretezett indulatát az önhibájából eredő erősen ittas állapota váltotta ki [Btk. 166. §, 167. §]
BH1983. 98. A büntetés enyhébb végrehajtási fokozatának megállapítása az elkövetés indító oka és a terhelt betegsége miatt [Btk. 45. § (2) bek., 166. § (1) bek.].
BH1983. 7. Ha az öngyilkosságban közreműködés - rábírással valósul meg, és az elkövető beszámítási képességgel nem rendelkező olyan személyt vesz rá az öngyilkosság elkövetésére, aki azt végrehajtja (vagy megkísérli): a rábíró személy mint (közvetett) tettes valósítja meg az emberölést (kísérletét); - segítségnyújtással valósul meg, a fizikai vagy pszichikai segítséget nyújtó elkövető - az öngyilkosságot megvalósító (megkísérlő) személy beszámítási képességétől függetlenül - öngyilkosságban közreműködés bűntettét valósítja meg [Btk 168. §, 166. § (1) bek., 20. §, 21. §, 24. § (1) bek.].
BH1982. 493. Több emberen elkövetett emberölés kísérletének megállapítása ajtókilincsbe vezetett villanyáram alkalmazása esetén [Btk. 16. §, 166. § (2) bek. f) pont].
BH1982. 492. I. Kifosztás megállapításának van helye, ha az elkövető a sértettet megöli, majd nyomban ezt követően, a halál bekövetkezése után veszi el a sértett vagyontárgyait [Btk. 322. § (1) bek. b) pont, 166. § (1) bek.].
BH1982. 451. Házának bontását végző terhelt az ezzel kapcsolatos foglalkozási szabályok hatálya alatt áll, ezért ha az óvórendszabályok megsértésével összefüggésben halálos baleset történik: nem gondatlan emberölés, hanem halált okozó, foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés valósul meg [Btk. 171. § (2) bek. b) pont, 166. § (4) bek.].
BH1982. 446. I. Az élet elleni cselekmény megítélésénél nem súlyosbító körülmény a hozzátartozó sérelmére elkövetés, ha a vádlott a sértett támadása által kiváltott súlyos fokú indulat és félelem hatására cselekedett [Btk. 83. §, 166. §].
BH1982. 405. Az emberölés erős felindulásban elkövetettként minősül, ha nem az elkövető kóros elmeállapota, hanem valamely külső ok hatásaként létrejött és méltányolható körülményből származó felindulás magas foka váltotta ki az ölésre irányuló szándékot. Ilyen esetben a kóros elmeállapot folytán fennálló korlátozott beszámíthatóság a büntetés kiszabása során értékelhető [Btk. 167. §, 166. § (1) bek., 24. § (2) bek., 15. sz. Irányelv].
BH1982. 316. az emberölésnél az elkövető tudata átfogja a halál bekövetkezésének a lehetőségét és ezt kívánja vagy ebbe belenyugszik [Btk. 173. §, 166. § (1) bek.].
BH1982. 316. Ilyen esetben a büntetés kiszabásánál az enyhítő rendelkezés alkalmazásának nincs helye [Btk. 166. § (2) bek. d) pont, 83. §, 87. § (1) bek., 15. sz. Irányelv].
BH1982. 270. A sértett hátába irányzott, mélyrehatoló, nagy erejű szúrás alapot ad az emberölési szándék megállapítására [Btk. 13. §, 166. § (1) bek.].
BH1982. 177. A sértettnek az elkövető felháborodását vagy haragját előidéző magatartása önmagában nem alapozza meg az erős felindulás megállapítását [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1982. 133. A különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés büntette megállapításának szempontjai [Btk. 166. § (2) bek. d) pont].
BH1982. 124. Felmentésnek van helye, ha a terhelt az őt közvetlenül fenyegető súlyos támadás hatására félelemérzete folytán olyan mértékben kerül tudatzavart állapotba, hogy az elhárítás szükséges mértékének felismerésére képtelenné válik és támadóját megöli [Btk. 29. § (2) bek., 166. § (1) bek., 167. §].
BH1982. 30. I. Az emberölés előre kitervelt, ha az elkövető az élet kioltására alkalmas mérget megszerzi, azt szeszes italba keveri, majd a mérgezett folyadékot tervszerűen, úgy helyezi el, hogy abból a sértett fogyasszon [Btk. 166. § (2) bek. a) pont].
BH1982. 30. II. Ha az előre kitervelt emberölés elkövetőjének a személyében rejlő társadalomra veszélyesség, valamint a bűnösség foka kiemelkedő, de a halálbüntetés vagy az életfogytig tartó szabadságvesztés feltételei hiányoznak: a határozott ideig tartó szabadságvesztésnek a leghosszabb tartamban kiszabása indokolt [Btk. 83., 84. §, 166. § (2) bek. a) pont].
BH1981. 486. A rablás csoportosan elkövetettként minősítését nem érinti, ha a csoport egyik tagjának cselekményét nyereségvágyból elkövetett emberölés büntette kísérletének kell minősíteni [Btk. 137. § 11. pont, 166. § (2) bek. b) pont, 321. § (3) bek. c) pont ].
BH1981. 481. Az előre kitervelten elkövetett emberölés megállapításának szempontjai [Btk. 166. § (2) bek. a) pont.].
BH1981. 317. II. A jogtalan támadás miatt keletkezett felindultságban, a támadás fennállása alatt elkövetett ölési cselekményt az emberölésre és a jogos védelemre, nem pedig az erős felindulásban elkövetett emberölésre vonatkozó rendelkezések alapján kell elbírálni [Btk. 29. § (2) és (3) bek., 166. § (1) bek., 167. §].
BH1981. 310. Ha az elkövető szándéka eredetileg a sértett pénzének erőszakkal való elvételére irányult, majd ezt követően e bűncselekmény leleplezésének a meghiúsítása érdekében határozza el a sértett megölését: az igy végrehajtott cselekmények nem nyereségvágyból, hanem aljas indokból elkövetett emberölést és ezzel bűnhalmazatban rablást valósítanak meg. [Btk. 166. § (2) bek. b) és c) pont, 321. § (1) bek., 12. § (1) bek.].
BH1981. 264. A több okból is a legsúlyosabb minősítés alá eső élet elleni és vagyon elleni bűncselekményeket megvalósító fiatalkorúakkal szemben a halmazati büntetésre vonatkozó rendelkezés alapján kiszabható legsúlyosabb szabadságvesztés alkalmazása illetőleg annak megközelítése is indokolt lehet [Btk. 85. § (3) bek., 110. § (2) bek. a) pont, 120. § (1) bek., 166. § (2) bek., b), d), f) pont.].
BH1981. 218. Ha az anya az újszülöttet a kellő ellátás szándékos elmulasztásával megöli, a büntetés kiszabása során a cselekmény tárgyi súlya, a bűnösség jellege és foka, valamint a súlyosító körülmények jelentős nyomatéka folytán nincs alapja az enyhítő rendelkezés alkalmazásának [Btk. 83. §, 87. § (1) bek., 166. § (1) bek.].
BH1981. 177. Ha a szülők a kisgyermeküket a lakásban anélkül hagyják magára, hogy kizárnák a veszély bekövetkezését:gondatlanságból elkövetett emberölésért vonhatók felelősségre, ha e mulasztásukkal összefüggésben a gyermek gyújtogatása folytán halálos füstmérgezést szenved [Btk. 166. § (4) bek., 195. § (1) bek.].
BH1981. 171. A sértettnek az elkövetővel szemben tanúsított durva magatartása miatti elkeseredettség nem alapozza meg az emberölésnek erős felindulásban elkövetettként minősítését [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1981. 85. II. Több emberen elkövetett emberölés bűntettének kísérlete esetén az un. kétszeres enyhítés alkalmazásának lehet helye, ha mindkét sértett esetében távoli kísérlet állapítható meg [Btk. 16. §, 87. § (3) bek., 166. § (2) bek. f) pont].
BH1980. 416. Ha az élet vagy testi épség elleni cselekmény ekövetőjének tudata átfogta az eredmény bekövetkezésének lehetőségét, ebből az is következik, hogy tudata képes a különös kegyetlenséggel való elkövetés felismerésére [Btk 166. § (2) bek. d) pont, 4. sz. Irányelv].
BH1980. 120. Emberölés büntette kísérletének és életveszélyt okozó testi sértés bűntettének elhatárolása [Btk 166. § (1) bek., 170. § (5) bek.].
BH1980. 5. A gázvezetékek szabálytalan beszereléséből eredő halálos eredmény okozása gondatlan emberölésnek minősül, ha az elkövetőnek nem foglalkozása a gázszerelés [1961. évi V. tv. 253. § (4) bek., 258. § (2) bek. b) pont (1978. évi IV. törvény 166. § (4) bek. és 171. § (2) bek. b) pont)].
BH1980. 1. Az ittas állapotban, gátlástalanul, útonálló módon, csoportosan, különösen kegyetlen módon elkövetett emberölés büntette miatt a 16. életévüket be nem töltött fiatalkorúakkal szemben is szigorú büntetőjogi felelősségrevonás indokolt [1961. évi V. tv. 93. § (2) bek., 98. § (1)-(2) bek. (1978. évi IV. törvény 110. § (3) bek., 120. § (1) bek.); 253. § (1) bek., (2) bek. a) pont I. fordulat (1978. évi IV. törvény 166. § (1) bek., (2) bek. d) pont)].
Újszülött megölése
166/A. § Az a nő, aki születő gyermekét a szülés alatt, vagy megszületett gyermekét közvetlenül a szülés után megöli, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. Kétségtelen tényként kell rögzíteni, hogy az újszülöttnek a szülő nő általi megölése nem a legújabb kor sajátja. A gyermekölés jogi megítélése a korok változásaival együtt változott. Míg a római jog egyáltalán nem ismerte, az egyházjog már igen, mi több - csakúgy, mint a Constituto Criminalis Carolina (1532), amely a pönalizált cselekmények jelentős részét halállal büntette - kifejezetten súlyosabb büntetést rendelt a cselekményhez. A büntetés a kornak megfelelően a halálbüntetés különböző fajtáiban nyilvánult meg a karóba húzástól kezdve a lefejezésig. Csupán a XIV. századtól kezdődően észlelhetők azok a nyomok, amelyek arra utalnak, hogy a az anya ilyen cselekményét enyhébb megítélés illette. A hazai jogban - hasonlóan a korszakos külföldi szabályozáshoz - a kezdeti időkben a súlyosabb megítélés uralkodott, a gyermekét megölő anyát súlyosbított halálbüntetéssel sújtották (Kálmán I. könyv 58.), majd idővel a büntetés enyhült és szabadság elvonássá "szelídült". Az 1878. évi V. törvénycikk 284. §-a az emberölés privilegizált eseteként öt évig terjedhető börtönnel fenyegette azt az anyát, aki "házasságon kívül született gyermekét a szülés alatt vagy közvetlenül a szülés után szándékosan megöli". Bár a norma szövege egyértelműen a házasságon kívül szülő nő esetében tette lehetővé a kedvezőbb elbírálást, az értelmezés keretében nem maradt kétséges, hogy a szülő nő sajátságos testi, lelki állapota az - a "törvénytelen" gyermek esetében fokozottabban - ami a bűnösségét lényegesen enyhíti.
Az 1961. évi V. törvény a fenti szabályozást nem vette át. Hivatkozásának alapja a megváltozott társadalmi megítélés, a házasságon kívül született gyermekek jogállására vonatkozó szabályok változása volt.
Az 1961. évi V. törvényt követő ma hatályos Btk. alapján folytatott ítélkezési gyakorlat egyértelműen abba az irányba mutatott, mely szerint az ilyen bűncselekmények megítélése enyhébb a többi emberölési cselekménynél. Az 1998. évi LXXXVII. törvény részben a történelmi előzményekre, részben a kialakult bírói gyakorlatra tekintettel privilegizált esetként emelte a Btk.-ba az "újszülött megölését".
2. A szülő nő a szülés folyamatában olyan testi és lelki állapotba kerülhet, amely hatását illetően kellő alapot nyújt a privilegizált eset megállapítására. A szüléssel járó testi fájdalmak, az adott esetben bekövetkező jelentős vérvesztés - és az ehhez kapcsolódó egyéb állapotváltozások - olyan pszichikai állapotot idézhetnek elő, amely az elkövető tudatát ugyan nem szűkíti be oly mértékben, hogy a Btk. 24. § rendelkezései alkalmazhatók lennének, ugyanakkor az emberöléshez képest speciális elbírálást indokolnak.
A fentieken kívül még két dologra kell kitérni, amelyek a speciális helyzet létrejöttében közrejátszhatnak. Az egyik - amely már az 1878. évi V. törvénycikk 284. §-a megalkotásánál is meghatározó volt, hogy a szülő nő speciális pszichés állapotában relatíve könnyebben határozza el magát annak az éppen megszületett gyermeknek a megölésére, akit bizonyos mértékig még a saját teste részének tekint, egyben minden fájdalma okozójának. A másik igen kedvezőtlen, de sajnos igen élő motívum, hogy a már említett pszichés állapotában a szülő nő - aki esetleg házasságon kívül, a gyermek nevelésében, eltartásában közreműködő társ nélkül kénytelen újszülöttjét a világra hozni - a gyermek tartásának, felnevelésének lelki, fizikai, anyagi problémától való félelmében követi el cselekményét.
3. A cselekmény jogi tárgya az emberi élet, közelebbről az újszülött élethez való jogának büntetőjogi védelme. A cselekmény passzív alanya az újszülött. Az emberölésnél kifejtettek e helyütt is irányadóak. Az emberi élet a szülési folyamat megindulásától, a magzatnak az anya testétől való elszakadási folyamat kezdetétől, az ún. tolófájások megindulásától értékelhető büntetőjogi értelemben életnek.
Az újszülött megölésének passzív alanya csak élve született gyermek lehet. Az adott tényállás szempontjából csupán annak van büntetőjogi relevanciája, hogy az újszülött élve jött-e a világra, vagy sem, annak nincs, hogy a gyermek egyébként életképes volt-e, vagy bármilyen első látásra is felismerhető testi fogyatékosságban, torzulásban szenvedett-e.
A cselekmény alanya speciális, hiszen elkövető csak a szülő nő lehet.
Az elkövetési magatartás tekintetében a tényállás az emberöléssel egyezően nyitott, a cselekmény bármilyen, az újszülött halálát eredményező magatartással megvalósítható. Ebből következően a bűncselekmény mind tevéssel, mind mulasztással elkövethető. A norma szövegéből adódóan csak a szándékos - akár egyenes, akár eshetőleges - elkövetés tartozik ezen tényállás hatálya alá.
A gondatlan elkövetés esetén a Btk. 166. § (4) bekezdésében meghatározott gondatlan emberölés megállapításának van helye.
A privilegizált eset megállapíthatóságának feltétele, hogy az ölési cselekmény végrehajtására vagy a szülés alatt, vagy közvetlenül azután kerüljön sor. E fogalmakkal kapcsolatban a jogalkotó a törvény miniszteri indokolásában nem ad értelmezést, ennek kidolgozása tehát nyilvánvalóan a bírói gyakorlatra vár.
Álláspontunk szerint az emberölésnél kifejtetteknek megfelelően átemelésével szülés alatt elkövetett a cselekmény, ha a magzat elválása az anya méhétől megkezdődött, a tolófájások megindultak, és ennélfogva külső behatás a kezdődő élet kioltását vonja maga után. Ha ugyanis a beavatkozás bár a szülési fájdalmak megkezdődése után, de a méhen belül lévő magzatot érinti, magzatelhajtás valósul meg.
A közvetlen szülés után elkövetettség meghatározása már korántsem ennyire egyértelmű. Megítélésünk szerint ilyennek minősül az elkövetői magatartás, amikor a gyermek teste már teljes egészében elhagyta az anyaméhet. Kérdés azonban, hogy ezen időponton túl megállapítható-e a fenti privilegizált eset, és ha igen, úgy van-e ennek egzakt módon meghatározható időbeli korlátja. Álláspontunk szerint a gyermek megszületését követően akár órákig fennállhat az a különleges testi és lelki állapot, amely a fenti törvényhely alkalmazását lehetővé teszi. Tekintettel arra, hogy ebben a kérdésben olyan szakkérdések merülhetnek fel, amelyek különleges szakértelmet igényelnek, igazságügyi orvosszakértő igénybevétele alig nélkülözhető. A szakértő igénybe vételét indokolja az a körülmény is, hogy a fenti tényállás eleve az anya különleges testi és lelki állapotának büntetőjogi értékelését tükrözi, ezzel összefüggésben vizsgálandó, hogy a szülő nő nem volt-e a Btk. 24. § hatálya alá eső tudatállapotban, tekintettel arra, hogy ebben az esetben e § rendelkezései az irányadók.
4. Az egyes elhatárolási és halmazati kérdésekkel összefüggésben a következőkre kívánunk rámutatni. Amennyiben térben és időben egymástól eltérően a magzatelhajtás kísérletét követően élve született gyermekét az anya megöli, úgy a két bűncselekmény valóságos anyagi halmazatot képez.
Az emberöléstől eltérően alakul a rendbeliség az újszülött megölése esetében. Míg az emberölés esetében a több emberen elkövetés minősített esetként került szabályozásra, addig az újszülött megölésének tényállása nem tartalmaz sem ilyen, sem más minősített esetet. Ebből következően az általános szabályok szerint a rendbeliséget a sértettek száma határozza meg, azaz pl. ikrek megölése esetén két rendbeli újszülött megölése bűntette megállapításának van helye.
Amennyiben a szülő nő a szülés alatt, vagy közvetlenül azután megkísérli a gyermek megölését, de az nem vezet eredményre, ellenben később, időben elkülöníthetően eredményes ölési cselekményt hajt végre a gyermeke sérelmére, úgy cselekménye az újszülött megölése bűntette kísérletének és emberölésnek minősül.
BH2000. 433. I. Az újszülött megölése esetén a szüléssel együttjáró különleges fizikai és pszichés állapot a szülő nő javára enyhítő körülményként nem értékelhető, minthogy ezt a törvény a privilegizált emberölés törvényi tényállásának a megalkotásakor már értékelte [Btk. 83. §, 166/A. §).
BH2000. 433. II. Újszülött megölése esetén a gyermeknek a vádlottól származását igazoló DNS-vizsgálat elrendelése az adott esetben nem volt feltétlenül szükséges, ezért e vizsgálat során felmerült bűnügyi költség viselésére kötelezés alól indokolt a vádlott mentesítése [Btk. 166/A. §, Be. 217. § (2) bek.].
BH1999. 433. I. A büntető jogszabályok módosításáról szóló és 1999. március 1-jén hatályba lépett 1998. évi LXXXVII. tv. rendelkezései alapján az újszülött megölésének bűntettére - az emberölés bűntettéhez képest - a törvény lényegesen enyhébb büntetési tételkeretet határoz meg, ezért az 1999. március 1. napja előtt elkövetett, de az azt követően elbírált, a szülő nő által az újszülött sérelmére megvalósított ölési cselekményt annak ellenére is az új törvényi tényállás szerint kell minősíteni, hogy a Btk. Általános Részének egyes rendelkezései súlyosabbakká váltak [Btk. 2. §, 166. § (1) bek., 166/A. §].
BH1999. 433. II. Az újszülött megölésének bűntettével kapcsolatban nem értékelhető külön súlyosító körülményként a bűncselekménynek a védekezésre képtelen újszülött sérelmére történt elkövetése (Btk. 83. §, 166/A. §).
Erős felindulásban elkövetett emberölés
167. § Aki mást méltányolható okból származó erős felindulásban megöl, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. Az erős felindulásban elkövetett emberölés a Btk. 166. § szerinti emberölés privilegizált esete, amely tárgyi oldalon megegyezik azzal, az alanyi oldalon azonban lényeges eltérést mutat.
Az általános közfelfogás, a közerkölcs az emberölést mélyen megvetendő, elítélendő cselekedetnek tartja, ez a megítélés jut kifejezésre a Btk. 166. §-ban meghatározott cselekmények elkövetőire kiszabható büntetés mértékében is. A törvényalkotó ugyanakkor nem hagyhatta értékelés nélkül azt a tényt, hogy meghatározott körülmények között keletkezhetnek olyan emberileg érthető, méltányolható okból eredő indulatok, amelyek hatására elkövetett cselekmények a tárgyi oldalt tekintve az emberölés megállapítására adnak lehetőséget, az alanyi oldalon attól merőben eltérőek, és társadalomra veszélyességük lényegesen csekélyebb annál.
Az erős felindulásban elkövetett emberölés speciális büntetőjogi megítélésének feltétele az ölési szándék kialakulásának méltányolható volta, és a cselekmény rögtönössége.
Elsőként az indulat, érzelmi fellobbanás jellemzőit kell tisztázni.
Az indulat az emberi élet velejárója. Indulati állapotban az emberi emóciók olyan hevességgel és gyorsasággal jelentkezhetnek, hogy az intellektuális, értelmi folyamatokat is befolyásolhatják. A fiziológiai, vagy patológiás eredetű indulat, érzelmi fellobbanás (affektus) tudatszűkítő hatása az, ami a büntetőjog szempontjából jelentőséggel bír. Az indulat, érzelmi fellobbanás kialakulását, eredetét és lefolyását tekintve a pszichológia tudománya megkülönbözteti a pathológiás (kóros) és fiziológiás (élettani) affektusokat.
A kóros indulat jellemzője, hogy az elkövető a kóros elmeállapota, adekvát pszichikai állapota miatt az indulatot kiváltó okra a normális mértéket időben, intenzitásban, minőségben abnormálisan reagál, a kiváltó ok által indokoltat lényegesen meghaladó reakcióval. Amennyiben ez a kóros indulat az elkövetőnél olyan tudatbeszűkülést, tudatborulást eredményez, hogy nem képes cselekménye társadalomra veszélyes következményeinek felismerésére, illetve a felismerésnek megfelelő cselekvésre, akkor a Btk. 24. § (1) bekezdésének, korlátozottság esetén pedig a Btk. 24. § (2) bekezdésének alkalmazására kerülhet sor. Az erős felindulásban elkövetett emberölés megállapítására nem kerülhet sor.
Az erős felindulásban elkövetett emberölés megállapítására a fiziológiás affektus adhat alapot. Az indulat ebben az esetben éplélektani alapon alakul ki, az érzelmek valamilyen külső pszichés hatásra rövid időn belül oly mértékben uralkodnak el az adott egyénen, hogy az akaratelhatározási folyamat rendkívüli mód lerövidül, és bizonyos mértékig torzul. Ilyenkor az egyén gondolkodását beszűkült tudatállapot jellemzi, amely ugyan nem jelent teljes tudat elborulást, de a motívumok küzdelme elnagyolttá, az érzelem, emóció hatása eltúlzottá, uralkodóvá válik. Önmagában az indulat hatása alatti elkövetés nem alapozza meg a privilegizált eset megállapítását.
A Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelve ezzel kapcsolatosan úgy fogalmaz, hogy "az erős felindulásban elkövetett emberölés megállapításához az indulat olyan magas foka szükséges, amelynek következtében az elkövető belső egyensúlya megbomlik, tudata elhomályosul és ennek folytán a megfontolás szokásos mértékének megtartása lehetetlenné válik".
Nem állapította meg a bíróság az erős felindulásban elkövetett emberölést abban az esetben, amikor a sértett egy - a ritkuló szexuális kapcsolat okát firtató - veszekedés során a vádlott anyját is érintő dehonesztáló kifejezésekkel illette a vádlottat, aki "ekkor indulatossá vált, egyik kezével befogta a vele szemben álló sértett száját, mire a sértett elfordult, a vádlott pedig hátulról két kézzel megfogta a sértett nyakát, aki hátranyúlva megragadta a vádlott heréjét. A vádlott ekkor - miközben a kád irányába tolta - nagy erővel addig szorította a sértett nyakát, amíg annak a halála be nem következett, majd a fürdőkádba tette, és vizet eresztett rá". A bíróság rámutatott, hogy a sértetti magatartás kétségtelenül alkalmas volt arra, hogy a vádlott indulati állapotba kerüljön, ez az állapot azonban a tudatát érdemben nem befolyásolta, a cselekmény minden részletére visszaemlékezett, és rögtön a cselekményt követően is abszolút célirányos magatartást tanúsított (BH1992. 371.).
Az erős felindulásban elkövetett emberölés - mint arra fentebb utalás történt - az emberölés privilegizált esete, amely a speciális, a törvényalkotó által elfogadott okú tudatzavart értékeli. Ebből következő, amennyiben az elkövető beszámítási képességét érintő mértékben szűkíti be az éplélektani alapon méltányolható külső ok hatására kialakult indulat, úgy a Btk. 24. § alkalmazásának nincs helye. A törvényalkotó a privilegizált eset megalkotásával értékelte az adott tudatállapotot, annak kétszeri értékelése kizárt.
Az adekvát elmeállapot megállapítása, az, hogy az kóros, a tudatra korlátozó hatással volt és ha igen milyen mértékben, szakkérdés, amelyet az eljáró hatóság, végső soron a bíróság csak szakértő bevonásával tisztázhat. Ezzel szemben a fiziológiás tudatzavar és az ennek következtében kialakult korlátozottság megállapítása nem szakértői kérdés, hanem a bíróság által eldöntendő jogkérdés.
2. A privilegizált eset megállapításának feltétele, hogy az erős felindulás méltányolható okból származzék. Ezzel kapcsolatban a 15. számú Irányelv úgy fogalmaz, hogy "az erős felindulásnak méltányolható okból származása akkor állapítható meg, ha az bizonyos fokig igazolható és erkölcsileg menthető". További feltétel, hogy a méltányolható ok az elkövetőn kívüli, külső körülmény legyen. Ellenkező esetben nincs helye a privilegizált eset megállapításának.
A bíróság a méltányolható és a tudatot elhomályosító indulat hiányában nem állapította meg a Btk. 167. § szerinti emberölést a következő esetben. Az erősen ittas állapotban lévő sértett az ugyancsak ittas állapotban lévő vádlottal veszekedett, majd ennek során végül egy vasvillával támadt rá. A vádlott ekkor kitért, elszaladt előle, majd a segítségül jövő szomszéd elvette a sértettől a vasvillát. A vádlott ekkor a nála lévő késsel a neki háttal álló sértettet két alkalommal hátba szúrta, aminek eredményeként a sértett pár nap múlva elhalálozott. Ítéletében a másodfokú bíróság kifejtette, hogy "az ítélkezési gyakorlat szerint - miként ezt a Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelve is tartalmazza - az erős felindulásban elkövetett emberölés megállapíthatóságának egyik feltétele, hogy a magas fokú indulat olyan állapotot eredményezzen, amelynél fogva az akaratelhatározás gyengül, hiányzik a megfontolás és a meggondolás ismérve, az indulat hatására az elkövető elveszti az önkontrollt, az egyensúlya megbomlik. A vádlottnál ezek a feltételek nem voltak megállapíthatók, mindvégig logikusan cselekedett, még csak különösebb felindulás sem volt látható rajta. Amíg a sértett vasvillával a kezében támadt rá, menekült előle, mert veszélyben érezte életét és testi épségét, amikor azonban ezt elvették a sértettől, a vádlott ezt követően támadt rá a nála fizikailag gyengébb sértettre, aki már nem tudott kellőképpen védekezni. Mindez tehát arra utal, hogy a tudatbeszűkült állapot, a belső egyensúly megbomlása nem következett be.
Az erős felindulás megállapíthatóságának további feltétele, hogy a felindulás oka erkölcsileg méltányolható legyen. A vádlott esetében ez sem volt megállapítható, mert a sértett kihívását elfogadva ment ki a konyhából az udvarra, kést vitt magával, mely részéről tudatos tevékenység volt, és ez magában hordta annak lehetőségét is, hogy a kést a sértett ellen használni fogja, miként ez ténylegesen be is következett.
A vádlott és a sértett közötti veszekedés nem váratlanul előforduló esemény volt, mert tettlegességre már többször került sor közöttük. Nem szokatlan vagy rendkívüli helyzet állt elő tehát, amely alkalmas lehetett volna a tudatbeszűkült állapot létrejöttének az elősegítésére. Az sem közömbös, hogy a sértettet már lefegyverezték, amikor a vádlott őt megszúrta, egymás után két alkalommal is. Ennél a cselekménynél olyan személy - a szomszéd - is jelen volt, aki már több esetben is békítőként lépett fel a vádlott és az apja közötti veszekedések során" (BH1992. 294., BH1998. 160.).
Ezzel szemben megállapította a Legfelsőbb Bíróság az erős felindulásban elkövetett emberölést a következő tényállás alapján a vádlott - a feleségével együtt - hosszabb ideje félelemben élt a sértett rendszeresen kifogásolható viselkedése miatt. Az adott napon a sértett pénzt kért a vádlottól, aki csak csekélyebb összeget adott. A sértett távozása után már tudta, hogy ha a kocsmából visszatér verekedni fog, ezért magához vett egy kést. A sértett hazatérve rögtön a vádlottnak eset, ütötte, verte. A vádlott erre a nála lévő késsel több alkalommal megszúrta a sértettet, majd amikor az az ágyra esett csitítgatni próbálta, mire az fojtogatni kezdte. A vádlott ekkor mellkason szúrta. A bíróság ebből azt a következtetést vonta le, hogy "az adott esetet megelőzően is a félelem irányította a vádlott magatartását, mivel joggal tarthatott attól, hogy az ittasan hazaérkező sértett támadni fog. Ez be is következett. Mindezekből arra vonható le következtetés, hogy a korábban kialakult félelem és a sértett támadása együttesen olyan erős érzelmet, indulatot váltott ki, melynek következtében a vádlott belső egyensúlya megbomlott, a tudata elhomályosodott, és ennek következtében a meggondolás és a megfontolás szokásos kialakulása lehetetlenné vált. Az erős indulatot kiváltó ok egyértelműen a sértett viselkedése, durván támadó magatartása volt, tehát az indulat méltányolható okból származott. A vádlott a cselekményt azonnal az indulat hatása alatt végre is hajtotta (BH1990. 411.).
A fenti jogesetekből is kiviláglik, hogy az eljárás során az elkövetés körülményeit az ahhoz vezető okokat, körülményeket a lehető legnagyobb részletességgel kell feltárni, ellenkező esetben a valós igazságnak és a jogszabályoknak megfelelő határozat nem hozható.
A méltányolható ok vizsgálata körében jelentőséggel bír a sértett és az elkövető kapcsolata, a közöttük meglévő érzelmi kapcsolatnak. Vizsgálandó a kiváltó ok súlyossága és az elkövető által tanúsított magatartás arányossága.
A Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelvében rögzíti, hogy "a jelentéktelen sérelmet követő túlméretezett indulatkitörés -méltányolható ok hiányában - nem alapozza meg az erős felindulásban elkövetett emberölés megállapítását.".
Nem tekinthető erkölcsileg menthetőnek az erős felindulás, ha annak oka az, hogy a felmenői, vagy testvérei szidalmazzák őt. Ezzel kapcsolatban utalni kell a jogos védelemmel kapcsolatban elmondottakra, ahol a kitérési kötelezettségre vonatkozó szabályok kerültek kifejtésre.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
167. § erős felindulásban elkövetett emberölés bűntette.
15. számú Irányelv
az élet és a testi épség büntetőjogi védelméről
BH2000. 334. A jogos védelmi helyzet mindaddig fennáll, ameddig a megtámadott reálisan tarthat attól, hogy a sértett az ő, valamint a gyermekei élete ellen közvetlenül fenyegető támadását beváltja [Btk. 29. § (1) bek., 166. § (1) bek., 167. §]
BH2000. 45. I. A jogos védelmi helyzet megszűnése után, de a közvetlen hozzátartozó sérelmére elkövetett jogtalan támadás miatti menthető felháborodás folytán megvalósított ölési cselekmény erős felindulásban elkövetettként minősülhet [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1999. 400. I. Az emberölés kísérletének erős felindulásban elkövetése nem állapítható meg, ha a vádlott a cselekményt a sértett kifogásolható viselkedésének - de nem méltányolható okból keletkezet indulat - hatására valósította meg [Btk. 167. §, 166. § (1) bek., 16. §].
BH1999. 289. I. Az elkövető rendellenes személyiségszerkezete nem teszi kizárttá az emberölésnek erős felindulásban elkövetettként minősítését, ha a külső körülmények váltották ki - az erkölcsileg is menthető - fiziológiás jellegű indulatát [Btk. 24. § (2) bek., 167. §].
BH1999. 289. II. A becsületérzést és az emberi méltóságot szóban sértő cselekmények is lehetnek olyan jellegűek, amelyek miatt a keletkezett indulatot méltányolható okból kialakultnak kell tekinteni (Btk. 167. §).
BH1998. 473. II. A több emberen elkövetett emberölés bűntette, illetőleg kísérlete megállapításának feltétele, hogy a legalább két sértett sérelmére elkövetett cselekmény önmagában is az emberölés bűntettét, illetőleg annak kísérletét valósítsa meg; nem vonható e törvényi egység körébe az a cselekmény, amely önmagában az emberölés privilegizált esetét vagy pedig testi sértést valósít meg [Btk. 166. § (2) bek. f) pont, 167. §, 170. § (5) bek.].
BH1998. 313. Ha az ittas terhelt az apja által a testi épsége ellen intézett jogtalan támadást - a menekülés lehetőségének hiányában - az apja életének a kioltásával hárítja el, és ennek során nála olyan fokú indulat keletkezett, amely az elhárítás szükséges mértékének a felismerésében korlátozta: a cselekmény nem erős felindulásban elkövetett emberölésként, hanem az emberölés alapeseteként minősül, a büntetés kiszabása során azonban a Btk. 29. §-a (3) bekezdése alkalmazásának van helye [Btk. 29. § (3) bek., 166. § (1) bek., 167. § ].
BH1998. 160. I. Az emberölésnek erős felindulásban elkövetettként minősítését kizárttá teszi, ha az elkövető az őt ért sérelem és az ölési cselekményt megvalósító véghezvitel közötti időben olyan célszerű és logikus magatartást tanúsított, amelynek folytán nem vonható le olyan következtetés, hogy az indulata olyan mértékű volt, mely a tudatát elhomályosította (Btk. 167. §).
BH1998. 63. A jogos védelmi helyzet nem áll fenn, ha a sértett fenyegető kijelentése nem azonnali (közvetlen), hanem egy esetleges és későbbi bántalmazást helyez kilátásba (Btk. 29. §, 167. §).
BH1998. 1. élet elleni bűncselekmény esetén vizsgálni kell, hogy az erős felindulásban elkövetett emberölés feltételei fennállanak-e [Btk. 29. §, 166. § (1) bek., 167. §].
BH1996. 577. II. Az emberölés erős felindulásban elkövetettként minősítésének nincs helye, ha az elkövető az ölési cselekményt rögtönös szándék és az indulat méltányolható okból keletkezésének a hiányában követte el, az elkövetéskor fennálló heves indulatát pedig a vádlott önhibájából eredő közepes fokú ittas állapota váltotta ki. [Btk. 167. §, 166. § (1) bek.].
BH1996. 458. Az erős felindulásban elkövetett emberölés bűntettének a megállapítására nincs alap, ha az elkövető a házastársát a szeszes italtól közepes-súlyos fokú alkoholos befolyásoltság állapotában egy farúddal a sértett fejére mért több ütéssel agyonveri, és az elkövető heves indulatát alapvetően az alkoholos állapot váltotta ki, valamint az elkövetést közvetlenül kiváltó ok súlyossága nem áll arányban a véghezvitt elkövetési magatartással, így az ölési cselekményhez vezető indulat nem tekinthető méltányolható okból származottnak [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1996. 350. I. Ha a sértett által a vádlott hozzátartozója testi épsége ellen intézett durva támadás befejezése után a vádlott az emiatt keletkezett heves indulatának a hatása alatt a sértettet megöli: az ún. "időbeli túllépés" folytán a jogos védelmi helyzet megállapítása kizárt, a cselekmény erős felindulásban elkövetett emberölés bűntetteként értékelhető (Btk. 29. §, 167. §).
BH1995. 687. I. Az emberölésnek erős felindulásban elkövetettkénti minősítését nem alapozza meg, ha az elkövető a megelőzően vele szemben durva, fenyegető magatartást tanúsító házastársát hátulról megközelítve a lőfegyverével fejbe lövi [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1995. 617. Az emberölésnek erős felindulásban elkövetettként minősítése nem állapítható meg, ha a vádlott a cselekmény elkövetésekor nem állt olyan külső körülmények által kiváltott fiziológiás indulat hatása alatt, amely a tudatát elhomályosította, az elkövetés időpontjában fennálló, méltányolható okból kialakult indulat nem állapítható meg, és a tervszerű, tudatos magatartás kizárja az ölésre irányuló rögtönös szándék megállapítását [Btk. 167. §, 166. § (1) bek.].
BH1995. 501. Az erős felindulásban elkövetett emberölés kísérlete megállapításának van helye, ha a terhelt a fivérének vele szemben tanúsított jogtalan és durva támadása miatt keletkezett indulatában szúrja meg késével a sértettet (Btk. 167. §).
BH1994. 579. A hadkötelesnek a katonai szolgálati kötelezettség teljesítése alóli kibúvás céljával történt tiltott határátlépése nem tekinthető a Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányában gyakorolt alapjogok gyakorlásának, ezért az emiatti elítélés nem nyilvánítható semmissé [Btk. 167. § (1) bek. a) pont, 335. § 1 bek., (2) bek. b) pont, 1992. évi XI. tv. 1. §, Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya III. rész 12. cikk. 2-3. pont 8. cikk 3/a. és G/II. pont].
BH1994. 235. Emberölés bűntette helyett társtettesként, erős felindulásban elkövetett emberölés megállapítása olyan vádlottak esetében, akik a jogtalanul támadó, de a támadás elhárítása folytán magatehetetlenné vált sértettet a jogos védelmi helyzet megszűnése után megölik [Btk. 166. § (1) bek., 167. §, 29. §].
BH1993. 657. Méltányolható ok hiányában nem az erős felindulásban elkövetett emberölés bűntette, hanem az emberölés bűntette valósul meg, ha a vádlott indulatát az váltotta ki, hogy kölcsönös szóváltás után a sértett a vádlottat egy pohár borral szembeöntötte [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1993. 654. II. Végrehajtásában próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztés kiszabása erős felindulásban elkövetett emberölés tettesével szemben [Btk. 89. § (2) bek., 167. §].
BH1993. 594. I. A halált okozó testi sértés bűntette helyett erős felindulásban elkövetett emberölés bűntette megállapításának van helye, ha nincs alap annak megállapítására, hogy az elkövető szándéka kizárólag testi sértés előidézésére irányult, ugyanakkor azonban az elkövetőt az ölési szándékának a kialakulása során fiziológiás jellegű és méltányolható okból keletkezett indulata vezette [Btk. 170. § (5) bek. 2. ford., 167. §].
BH1993. 133. A jogtalan támadás megszűnése után a sértettnek a felindultság hatása alatt ölési szándékkal való durva bántalmazása alapul szolgálhat az erős felindulásban elkövetett emberölés büntette kísérletének a megállapítására [Btk. 29. §, 167. §, 15. sz. Irányelv].
BH1992. 670. Ha a sértettnek a vádlott személye ellen fenyegető jogtalan támadása nem volt közvetlen, de a vádlott az emiatt kialakult indulat hatása alatt a sértettet lőfegyverrel agyonlövi: nincs helye a jogos védelem megállapításának, de a cselekmény erős felindulásban elkövetett emberölés büntetteként minősül [Btk. 29. §, 167. §].
BH1992. 618. II. Ha más személy jogellenes magatartása váltja ki az ölési cselekményt megvalósító elkövető erős felindulását, de céltévesztés folytán a mellette álló személyt öli meg: az erős felindulásban elkövetett emberölés bűntettének kísérletét és ezzel bűnhalmazatban a gondatlanságból elkövetett emberölés vétségét kell megállapítani [Btk. 16. §, 166. § (1) és (4) bek., 167. §].
BH1992. 575. II. Az erős felindulásban elkövetett emberölés megállapítására nyújt alapot, ha a fiatalkorú terhelt a nevelőapja jogtalan és durva támadása miatt keletkezett indulatában követi el az ölési cselekményt [Btk. 167. §].
BH1992. 565. I. Az emberölés bűntettének önálló tettese az, aki a tudatzavara folytán büntetőjogi felelősségre nem vonható társával együtt vesz részt a tényállásszerű ölési cselekmény véghezvitelében [Btk. 20. § (1) és (2) bek., 166. § (1) bek., 167. §.].
BH1992. 371. Emberölés esetén az indulat hatása alatt történt elkövetés önmagában nem alapozza meg az erős felindulásban elkövetés megállapítását [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1992. 294. Az emberölésnek erős felindulásban elkövetettként minősítése kizárt, ha az elkövető apjának a kihívó magatartása váltotta ki a vádlott indulatát, de az nem tekinthető erkölcsileg méltányolható okból keletkezettnek és tudatát elhomályosító jellegűnek [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1991. 52. Erős felindulásban elkövetett emberölés bűntettének kísérlete esetén a kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának felfüggesztése [Btk. 167. §, 89. § (2) bek.].
BH1990. 412. Az erős felindulásban elkövetett emberölés büntette megállapításának szempontjai [Btk. 167. §]. 
BH1990. 411. Erős felindulásban elkövetett emberölés bűntette kísérletének megállapítása, amikor a vádlott tudatát a sértett korábbi kifogásolható magatartása, illetve támadása folytán keletkezett félelem homályosította el [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1990. 323. I. Méltányolható ok hiányában erős felindulásban elkövetett emberölés törvénysértő megállapítása [Btk. 166. §, 167. §].
BH1990. 288. Az erős felindulás és a kóros indulat jelentősége az emberölés minősítése szempontjából [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1990. 202. Emberölés bűntette esetén az erős felindulás törvénysértő megállapítása [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1989. 429. I. Az erős felindulásban elkövetett emberölés megállapításának feltételei [Btk. 167. §].
BH1989. 342. Emberölés helyett erős felindulásban elkövetett emberölés megállapítása [Btk. 167. §, 166. §. (1) bek.].
BH1988. 339. Az erős felindulásban elkövetettként minősítését nem zárja ki egymagában az ittas állapot [Btk. 167. §].
BH1988. 170. Jogos védelmi helyzet esetén az erős felindulásban elkövetett emberölés kísérletének törvénysértő megállapítása [Btk. 29. §, (2) és (3) bek., 166. § (1) bek., 167. §].
BH1986. 307. Életveszélyt okozó testi sértés helyett erős felindulásban elkövetett emberölés kísérletének megállapítása s végrehajtásában próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztés kiszabása [Btk. 167. §, 170. § (5) bek. I. ford. 89. § (2) bek.].
BH1986. 47. I. Az erős felindulásban elkövetett emberölés kísérletének téves megállapítása az elkövető beszámítási képességének korlátozottsága esetén [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1985. 172. Az emberölésnek erős felindulásban elkövetettként minősítése és a büntetés kiszabása során a kóros elmeállapot értékelése nem zárja ki egymást [Btk. 167. §, 24. § (2) bek.].
BH1984. 474. Az erős felindulásban elkövetett emberölés bűntettének kísérlete miatt szabadságvesztésre ítélt terhelttel szemben is indokolt a közügyektől eltiltás kiszabása, ha az eddigi életvitele és az erőszakos jellegű bűncselekmények elkövetése miatti elítélése a személyében rejlő társadalomra veszélyesség nagyobb fokát mutatja [Btk. 53. §, 167. §].
BH1984. 434. Az emberölésnek erős felindulásban elkövetése nem állapítható meg, ha az indulatot nem külső ok, hanem a terhelt elkeseredettségében már korábban kialakult érzelmi fogyatékosság motiválta [Btk. 167. §, 15. sz. Irányelv].
BH1983. 105. I. Erős felindulásban elkövetett emberölés megállapításának nincs helye, ha a vádlott túlméretezett indulatát az önhibájából eredő erősen ittas állapota váltotta ki [Btk. 166. §, 167. §]
BH1982. 405. Az emberölés erős felindulásban elkövetettként minősül, ha nem az elkövető kóros elmeállapota, hanem valamely külső ok hatásaként létrejött és méltányolható körülményből származó felindulás magas foka váltotta ki az ölésre irányuló szándékot. Ilyen esetben a kóros elmeállapot folytán fennálló korlátozott beszámíthatóság a büntetés kiszabása során értékelhető [Btk. 167. §, 166. § (1) bek., 24. § (2) bek., 15. sz. Irányelv].
BH1982. 177. A sértettnek az elkövető felháborodását vagy haragját előidéző magatartása önmagában nem alapozza meg az erős felindulás megállapítását [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
BH1982. 124. Felmentésnek van helye, ha a terhelt az őt közvetlenül fenyegető súlyos támadás hatására félelemérzete folytán olyan mértékben kerül tudatzavart állapotba, hogy az elhárítás szükséges mértékének felismerésére képtelenné válik és támadóját megöli [Btk. 29. § (2) bek., 166. § (1) bek., 167. §].
BH1981. 317. II. A jogtalan támadás miatt keletkezett felindultságban, a támadás fennállása alatt elkövetett ölési cselekményt az emberölésre és a jogos védelemre, nem pedig az erős felindulásban elkövetett emberölésre vonatkozó rendelkezések alapján kell elbírálni [Btk. 29. § (2) és (3) bek., 166. § (1) bek., 167. §].
BH1981. 171. A sértettnek az elkövetővel szemben tanúsított durva magatartása miatti elkeseredettség nem alapozza meg az emberölésnek erős felindulásban elkövetettként minősítését [Btk. 166. § (1) bek., 167. §].
Öngyilkosságban közreműködés
168. § Aki mást öngyilkosságra rábír, vagy ennek elkövetéséhez segítséget nyújt, ha az öngyilkosságot megkísérlik vagy elkövetik, bűntettet követ el, és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. A hatályos törvény az emberi élet védelmében büntetni rendel minden olyan bűnös magatartást, amely más ember életének kioltására irányul. Ezzel szemben az öngyilkosságot nem vonja a kriminalitás körébe. Az öngyilkosságot elkövetők, vagy megkísérlők cselekményüket többnyire feldúlt lelkiállapotban, zavart elmebeli állapotban követik el. Ebből eredően beszámítási képességük vagy korlátozott, vagy teljes mértékben kizárt. Mindezekre tekintettel felidézve a Btk. 37. §-ban megfogalmazott büntetési célokat is megállapítható, hogy a büntetőjogi felelősség megállapítása ilyen esetekben célszerűtlen lenne, hiszen a büntetés sem az általános, sem a különös megelőzési célokat nem szolgálná. Ezen megfontolások azonban az öngyilkosságban közreműködők, azt elősegítők vonatkozásában nem érvényesíthetők. Az öngyilkosságban közreműködők - ellentétben az öngyilkosságot elkövetővel, vagy megkísérlővel szemben - nincsenek olyan tudat beszűkült állapotban, mely a felismerési képességüket, vagy a felismerésnek megfelelő magatartásukat befolyásolná. A Csemegi Kódex 282. §-a büntetni rendelte a kívánságra ölést. Hatályos jogunkban az ilyen cselekményeket a Btk. 166. § keretében értékeli. Értelemszerű, hogy amennyiben az euthanasiát a törvény bünteti, úgy nem maradhat büntetlenül az a személy sem, aki az öngyilkosságnak felbujtója, vagy bűnsegédje. Tekintettel arra, hogy az öngyilkosság a hatályos jog szerint nem minősül bűncselekménynek, így az öngyilkosságban való közreműködés "sui generis" bűntetti tényállásként került szabályozásra. A szabályozás mikéntjéből adódik, hogy fogalmilag nem kizárt a bűncselekményre vonatkozó felbujtás, vagy bűnsegély megállapítása.
2. Az öngyilkosságban közreműködés járulékos jellegű. Ebből következően a bűncselekmény miatt kizárólag akkor vonható az elkövető felelősségre, ha az öngyilkosságot legalább is megkísérelték. A szabályozás ezen módja a büntetőjogi felelősség körének indokolatlan kiterjesztését gátolja meg, hiszen ennek hiányában az öngyilkosságra való eredménytelen rábírás, vagy az ahhoz való segítség is bűncselekmény megállapítását eredményezhetné.
A bűncselekmény jogi tárgya az emberi élet.
A cselekmény elkövetési magatartása kétirányú. Első fordulatban a másnak öngyilkosságra történő rábírása, második fordulatban az öngyilkossághoz történő segítségnyújtás.
Mindkét elkövetési forma az általános részben meghatározott magatartás jegyeit mutatja. Rábíráson az adott tényállás vonatkozásában ténylegesen felbujtói tevékenységet kell érteni. A passzív alany az elkövető rábíró tevékenységének hatására dönt úgy, hogy az öngyilkosságot legalábbis megkísérli. Elengedhetetlen feltétel, hogy a rábírásnak az öngyilkossággal, vagy annak kísérletével okozati kapcsolatban kell állnia. Amennyiben a passzív alanyban már korábban megvolt az öngyilkosság szándéka és az elkövető magatartása csupán erősítette ezt az öngyilkossági szándékot, abban az esetben a cselekmény második fordulata szerinti minősítést kell megállapítani. Lényegében ilyen esetben pszichikai bűnsegélyről beszélünk.
Az eredménytelen rábírás, rábírni törekvés fogalmilag előkészületi magatartást valósít meg, amit azonban a Btk. 168. § nem szabályoz.
A második elkövetési magatartás a segítségnyújtás. Tartalmilag bűnsegédi magatartásforma, beleértendő mind a pszichikai, mind a fizikai bűnsegély. A segítségnyújtás felöleli mindazon tevőleges, vagy mulasztásos magatartásokat, amelyek bármilyen módon előmozdítják, vagy megkönnyítik az öngyilkosságot. Ilyenek különösen az eszköz átadása, magában a cselekményben való segédkezés (fizikai bűnsegély esetei), továbbá a szándékot erősítendő tanácsadás, az eszközök, anyagok felhasználásának módjára vonatkozó kioktatás (pszichikai bűnsegély esetei).
Az egyes elkövetői magatartásformákat vizsgálva kiemelést érdemel, hogy a rábíró magatartás súlyosabb elkövetési alakzat, ezért, ha az elkövető a rábíró magatartáson túlmenően segítséget is nyújt az öngyilkosság véghezvitelében, úgy a rábírással közreműködésnek van helye, hiszen a súlyosabb elkövetési alakzat magába olvasztja az enyhébbet.
Önmagában az öngyilkosságnál lévő jelenlét anélkül, hogy ennek szándék kialakító, vagy szándék erősítő szerepe lenne, nem nyújt jogi alapot az öngyilkosságban közreműködés megállapítására. Az egyéb törvényi feltételek esetén, ha az öngyilkosságot megkísérlő személy részére az elkövető a tőle elvárható segítségnyújtást elmulasztja, úgy a Btk. 172. § szerint minősülő segítségnyújtás elmulasztása állapítható meg a terhére.
3. A bűncselekmény alanya az öngyilkos kivételével bárki lehet. Abban az esetben, ha közös öngyilkosságot követnek el, a kezdeményező - életben maradása esetén - a jelen tényállás szerint vonható felelősségre.
A passzív alany bármely élő személy lehet korra, nemre, egészségi állapotra tekintet nélkül. Jelentőséggel bír a passzív alany beszámítási képessége, ezzel kapcsolatban a Btk. 23-24. §-nál kifejtettek érvényesek.
Az alanyi oldalt tekintve kiemelést érdemel, hogy az elkövetési magatartás csak szándékos lehet. Egyrészt a gondatlanság csak abban az esetben büntetendő, ha ezt a törvény külön büntetni rendeli, márpedig az adott tényállásban utalás nincs. Másrészt mind a felbujtás, mind a bűnsegély csak szándékos magatartással valósulhat meg, ez érvényes a "sui generis" bűncselekmények esetében is.
A szándék fajtáit tekintve mind egyenes, mind eshetőleges szándékkal elkövethető a cselekmény, de mint az ölési cselekményeknél általában, ezen cselekmény esetében is az egyenes szándék a tipikus. A fentiekből következően a szándékosság fennáll, ha az elkövető tudata átfogja, hogy mást öngyilkosság véghezvitelére bír rá, vagy ehhez nyújt segítséget és a sértett öngyilkosságát kívánja, vagy legalábbis ebbe belenyugodva cselekszik.
4. Külön említést érdemel az öngyilkosságban közreműködés elhatárolása, az ún. öngyilkosságba kergetés fogalmától. Ez utóbbiban az elkövetési magatartás nem felbujtásban, vagy bűnsegélyben nyilvánul meg, hanem abban, hogy az elkövető más személy számára olyan helyzetet teremt, olyan pszichikai ráhatást gyakorol, amelyből a sértett megítélése szerint az egyedüli kiút az öngyilkosság. Az elkövető ilyen magatartását emberölés bűntettének kell minősíteni.
Figyelmet érdemel a beszámítási képesség hiánya és az öngyilkosságban közreműködés kapcsolata. A Btk. 168. §-ban megfogalmazott bűncselekmény elkövetési magatartása kétféle. Az egyik, amikor az elkövető a másik személyt rábírja az öngyilkosságra, míg a másik, amikor segítséget nyújt ahhoz.
A rábírás szempontjából büntetőjogi relevanciája van annak, hogy a sértett rendelkezik-e beszámítási képességgel. Amennyiben a "felbujtó" beszámítási képességgel nem rendelkező személyt bír rá az öngyilkosságra, akkor valójában a passzív alany maga hajtja végre az ölési cselekményt a rábírás hatására. Éppen ezért ilyen esetben a terhelt nem az öngyilkosságban közreműködés miatt felel, hanem mint közvetett tettes a Btk. 166. § (1) bekezdésében meghatározott emberölés bűntette miatt.
Ezzel szemben a segítségnyújtás esetén - amely lehet mind fizikai, mind pszichikai - a közvetett tettesség ismérveinek hiányában ténylegesen az öngyilkosságban közreműködésért felel, mivel jelen esetben a sértett beszámítási képessége nem bír jelentőséggel (BH1983. 7.)
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
168. § öngyilkosságban közreműködés bűntette.
BH1983. 7. Ha az öngyilkosságban közreműködés - rábírással valósul meg, és az elkövető beszámítási képességgel nem rendelkező olyan személyt vesz rá az öngyilkosság elkövetésére, aki azt végrehajtja (vagy megkísérli): a rábíró személy mint (közvetett) tettes valósítja meg az emberölést (kísérletét); - segítségnyújtással valósul meg, a fizikai vagy pszichikai segítséget nyújtó elkövető - az öngyilkosságot megvalósító (megkísérlő) személy beszámítási képességétől függetlenül - öngyilkosságban közreműködés bűntettét valósítja meg [Btk 168. §, 166. § (1) bek., 20. §, 21. §, 24. § (1) bek.].
Magzatelhajtás
169. § (1) Aki más magzatát elhajtja, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a magzatelhajtást
a) üzletszerűen,
b) a nő beleegyezése nélkül,
c) súlyos testi sértést vagy életveszélyt okozva követik el.
(3) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a magzatelhajtás halált okoz.
(4) Az a nő, aki magzatát elhajtja vagy elhajtatja, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
A magzatelhajtás a terhesség megszakadásának egyik esete. Orvosi szempontból a terhesség megszakadásnak két fajtája ismert a természetes, illetve a mesterséges.
A természetes terhesség megszakadás kívül esik a büntetőjog terrénumán. A mesterséges terhesség megszakítás ugyancsak két nagy csoportra osztható. Az egyik körbe tartozik a jogszerű, a másik körbe a jogellenes terhesség megszakítás. Ez utóbbi a Btk. 169. §-ban megfogalmazott magzatelhajtás. Ennek lényege, hogy a terhességet mesterséges és jogellenes módon szakítják meg, minek következtében a méhmagzat elpusztul.
1. A magzatelhajtás bűntettének tárgya kettős. Egyrészt a terhes nő egészsége, másrészt a méhmagzat élete.
A magzatelhajtás közvetlen tárgya a terhes nő méhmagzata. Csak élő méhmagzat ellen követhető el a bűncselekmény, Ezért a holt magzat elhajtása nem tartozik a Btk. 169. §-ban megfogalmazott magzatelhajtás körébe. A bűncselekmény megállapíthatósága szempontjából közömbös a méhmagzat fejlettsége. A bűncselekmény a fogantatástól a szülés bekövetkeztéig, pontosabban a toló fájások megjelenéséig követhető el. Nincs jelentősége a cselekmény megvalósulása szempontjából annak sem, hogy az élő magzat a méhen kívül életképes lenne-e vagy sem, ugyanígy nem bír jelentőséggel, hogy házastársi, élettársi kapcsolat, vagy alkalomszerű nemi kapcsolat, esetleg bűncselekmény során fogant-e. Ezek a körülmények a büntetés kiszabása keretében kerülhetnek értékelésre.
A magzatelhajtás elkövetését a törvény két fordulatban fogalmazza meg. Az első fordulat szerinti bűncselekményt az követi el, aki más magzatát hajtja el, míg a második fordulat szerintit, aki a saját magzatát hajtja el, vagy hajtatja el. A törvény a magzatelhajtás fogalmát nem definiálja. Az elhajtás fogalmán lényegileg a méhmagzat elpusztítása, megölése értendő. Orvosi szempontból a magzatelhajtás történhet elvetélés (abortusz) előidézése útján. A magzatnak az anyaméhben történő elpusztításával (caedes in utero), valamint koraszülés előidézésével, feltéve, hogy a magzat elpusztulása kizárólag ennek a következménye. Ennek kiemelése azért szükséges, mert amennyiben a méhmagzat a szándékosan előidézett koraszülés ellenére élve születik és halálát az elkövetőnek a szülést követő magatartása okozza, úgy a szándéktól függően cselekménye az emberölés, illetve a halált okozó testi sértés körében értékelendő.
Magzatelhajtás mind tevőleges magatartással, mind mulasztással elkövethető. Bár ez utóbbi elkövetési forma az ítélkezési gyakorlatban nem ismert. A törvény nem határozza meg az elkövetési módokat és eszközöket, ebből következően a magzatelhajtás bármely eszközzel elkövethető. Általánosságban jellemző, hogy a magzatelhajtást művi méh űri beavatkozással, vagy pedig belső szerek használatával követik el. Nem zárható ki ugyanakkor a pszichikai behatás sem. Például túlságos izgalmi állapot előidézése, rendkívüli nagy fájdalom okozása, vagy megijesztés, amely abortuszhoz vezethet stb.
A magzatelhajtás materiális bűncselekmény, akkor válik befejezetté, ha a méhmagzat elpusztul és az elkövetői magatartás, valamint az eredmény között fennáll az okozati kapcsolat.
A magzatelhajtás kísérletét kell megállapítani akkor, ha az elkövető a művi beavatkozást megkezdte, vagy akár befejezte, de az eredmény nem jött létre, a magzat nem halt meg. Ugyancsak kísérlet megállapításának van helye, ha az elkövető megvalósította cselekményét, de a magzat nem ezen magatartás következtében, hanem más okból halálozott el, vagy, ha a magzat elhajtását célzó beavatkozás következtében a terhesség ténylegesen megszakad, de az élve született magzat életben marad.
Ezzel szemben befejezett bűncselekmény megállapításának van helye, ha mesterségesen előidézett koraszülés következtében élve születik a gyermek, de a koraszülés miatt életképtelensége folytán meghal.
Speciális problémákat vet fel a magzatelhajtás körében az alkalmatlan tárgyon, illetve alkalmatlan eszközzel elkövetett cselekmény, valamint a kísérlettől való önkéntes elállás kérdése.
Általánosságban elmondható, hogy az alkalmatlan eszközzel, vagy alkalmatlan tárgyon elkövetett magzatelhajtás kísérlete a Btk. 17. § (2) bekezdése szerint bírálandó el. Az abszolút alkalmatlan eszközzel elkövetett magzatelhajtás kísérlete azonban társadalomra veszélyesség hiányában nem ad alapot a magzatelhajtás kísérletének megállapítására. Ilyen eset pl. amikor a terhes nő az egészségre teljes mértékben ártalmatlan, egyben a terhesség megszakítására is alkalmatlan gyógyszert, egyéb szert szed a terhesség alatt.
Ezzel szemben minden esetben meg kell állapítani a magzatelhajtás kísérletét, ha az elkövetés során használt eszköz általában alkalmas a magzatelhajtásra, csupán az adott esetben az felhasználás helytelen módja, vagy az eszköz mennyisége miatt nem volt alkalmas az eredmény előidézésére.
Alkalmatlan tárgyon elkövetett a magzatelhajtás, ha a nő nincs teherben. Ilyen esetben, amennyiben a magzatelhajtást végző személy orvosi képesítéssel rendelkezik és a terhesség megszakítást megelőző vizsgálat során észleli, hogy csupán vélt terhességről van szó, ám ennek ellenére elvégzi a színlelt beavatkozást a korábban kilátásba helyezett anyagi előnyért, úgy cselekménye nem a magzatelhajtás kísérletét, hanem befejezett csalást valósít meg. Károkozási szándék hiányában a cselekmény nem büntethető. Értelemszerűen ugyancsak a tárgy hiányában nem büntethető az a nő, aki saját vélt terhességét kísérli meg megszakítani.
Az önkéntes elállás és eredmény elhárítás jelen bűncselekmény tekintetében is az általános szabályok szerint bírálható el. Önkéntes elállásról csak befejezetlen kísérlet esetén beszélhetünk, így pl. ha az abortuszhoz vezető erőteljes méh összehúzódást okozó gyógyszert a szájába vette, de kiköpte, a méhbe felvezetendő katétert, vagy más eszközt a méhbe hatolás előtt saját akaratából kiveszi a hüvelyéből.
Ezzel szemben amennyiben a magzatelhajtásra alkalmas cselekményt az elkövető teljes egészében véghez vitte, a magzatelhajtást kiváltó szert bevette, a burkot megrepesztette, úgy önkéntes elállásra már nem kerülhet sor, csupán önkéntes eredmény elhárításnak lehet helye. Erre a gyakorlatban igen ritkán kerül sor, bár fogalmilag nem kizárt. Ennek egy elképzelhető esete van, ha a magzatelhajtást végző a cselekménye befejezését követően a magzat életének megmentése érdelében orvoshoz megy, vagy orvoshoz viszi a terhes nőt.
3. A magzatelhajtás alanya szempontjából különbséget kell tenni az alapeset két alakzata között. Az (1) bekezdésben meghatározott esetben a bűncselekmény alanya tettesi minőségben a teherben lévő nőn kívül bárki lehet.
A (4) bekezdésben meghatározott tettese csak a teherben lévő nő lehet, aki magzatát vagy maga hajtja el, vagy azt mással hajtatja el. A minősített eset alanya csak harmadik személy lehet, a terhes nő sohasem.
Sajátos problémák merülnek fel a tettesség és a részesség körében akkor, amikor a terhes nő saját maga hajtja el magzatát, vagy azt mással hajtatja el. Az első esetben a társtettesség fel sem merülhet, hiszen a teherben lévő nő maga hajtja el magzatát, így harmadik személy a tényállásnak csupán felbujtója, vagy bűnsegédje lehet. Bűnsegéd e körben, aki a terhesség megszakítását könnyítő feltételeket biztosítja, annak végrehajtásához szükséges eszközöket az elkövető rendelkezésére bocsátja, vagy pedig adott esetben olyan személy címét adja meg, aki az illegális magzatelhajtás végrehajtására vállalkozik.
Amennyiben a terhes nő magzatát harmadik személy hajtja el, a tettesség és a részesség szempontjából két esetet kell megkülönböztetni. Az egyik, amikor a magzat elhajtása a terhes nő beleegyezésével történik, a másik, amikor a beleegyezése nélkül. Az első esetben, mind a tettesség, mind részesség különállóan vizsgálandó a terhes nő és a magzatelhajtást végző személy oldalán. Mindkét személy önállóan megvalósítja a bűncselekményt, azzal a különbséggel, hogy a teherben lévő nő a Btk. 169. § (4) bekezdésében megfogalmazott cselekményt követi el, míg az, aki a terhességet ténylegesen megszakítja, az a Btk. 169. § (1) bekezdésében írt cselekményt követi el.
Mind a magzatelhajtást végző harmadik személy, mind a terhes nő cselekményéhez felbujtói és bűnsegédi magatartások kapcsolódhatnak.
Ha a magzatelhajtást a teherben lévő nő beleegyezése nélkül hajtják végre, akkor a Btk. 169. § (2) bekezdés b) pontjában meghatározott minősített eset valósul meg, és ez lesz irányadó a tettesség, illetve részesség megállapítására is. Ebben az esetben a részesség kizárólag a harmadik személyhez kapcsolódhat, azaz az (1) bekezdés szerinti tettesi cselekményhez.
A fent kifejtettekre tekintettel minden esetben teljes körű feltárást igényel, hogy a részes cselekménye a terhes nő, vagy pedig a harmadik személy tettesi cselekményének előmozdítására irányult-e, illetve, hogy mi volt a részes indító oka és célja.
A magzatelhajtás az (1) és (4) bekezdésben meghatározott esetekben kizárólag szándékosan - ezen belül akár egyenes, akár eshetőleges szándékkal - követhető el. Az elkövető tudatának át kell fognia, hogy létezik élő méhmagzat, cselekménye alkalmas a terhes nő ezen magzatának elhajtására, és ezt kifejezetten kívánva, vagy ebbe belenyugodva kell cselekednie.
A magzatelhajtást eredményező gondatlan magatartás nem tartozik a Btk. 169. §-ban megfogalmazott magzatelhajtás körébe. A terhes nő részéről tanúsított olyan gondatlan magatartás, mely magzatelhajtást eredményez, nem büntetendő. Amennyiben harmadik személy gondatlanságból hajtja el más magzatát úgy az összes körülményt értékelve cselekménye gondatlanságból elkövetett testi sértés, vagy foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés megállapítására nyújthat alapot.
4. Áttérve a minősített esetek vizsgálatára ismét szükséges leszögezni, hogy a jogalkotó kizárólag az (1) bekezdésben meghatározott cselekményhez kapcsolja a minősített eseteket, a (4) bekezdés szerinti elkövetési magatatásnak nincs minősített esete.
A minősített esetek körében [Btk. 169. § (2) a)] került szabályozásra az az eset, amikor az elkövető a magzatelhajtást üzletszerűen követi el. Az üzletszerűség fogalmát a Btk. 137. § 8. pontja egyértelműen meghatározza. Az üzletszerűség meghatározására tehát akkor kerülhet sor, ha az elkövető az azonos, vagy hasonló jellegű bűncselekmények révén rendszeres haszonszerzésre törekszik. A fogalom meghatározásból következik, hogy az üzletszerűség abban az esetben is megállapítható, ha az elkövető hasonló jellegű bűncselekményeket követ el. A Legfelsőbb Bíróság Büntető Kollégiumának BK 172. számú állásfoglalásával módosított BK 109. számú állásfoglalása azonban nem tartalmaz utalást arra, hogy a magzatelhajtás szempontjából melyek a "hasonló jellegű" bűncselekmények. Ebből következően a fenti minősített eset megállapítására csak abban az esetben kerülhet sor, ha az elkövető valamennyi alkalommal a Btk. 169. §-ba ütköző magzatelhajtást követi el és ily módon törekszik rendszeres haszonszerzésre.
A Legfelsőbb Bíróság Büntető Kollégiumának a BK 104. számú állásfoglalása szerint bűnhalmazat megállapításának van helye, ha az üzletszerűség nem az alaptényállás eleme, hanem a minősített esetek körében kerül meghatározásra. A fentiekből következően amennyiben az elkövető az (1) bekezdés szerinti bűncselekményt rendszeres haszonszerzési célzattal követi el, úgy annyi rendbeli üzletszerűen elkövetett magzatelhajtást kell megállapítani, ahány terhes nő esetében megvalósította a bűncselekményt.
A (2) bekezdés b) pontjában meghatározott minősített eset tekintetében töretlen a bírói gyakorlat a vonatkozásban, hogy a terhes nő részéről a beleegyezésnek határozottnak, komolynak, és szabad elhatározáson alapulónak kell lenni. Ezen feltételek bármelyikének hiánya esetén a magzatelhajtást a sértett beleegyezése nélkül történtnek kell tekinteni.
A minősített eset megállapításának további feltétele, hogy az elkövető tudata átfogja a beleegyezés hiányát. Amennyiben az elkövető tévesen úgy tudta, hogy a terhes nő a magzatelhajtásba beleegyezett, úgy a magzatelhajtás alapesete megállapításának van helye. Értelemszerűen amennyiben a terhes nő fenyegetés, vagy kényszer hatása alatt adta beleegyezését, az szabad akarat elhatározás hiányában olyannak tekintendő, mintha beleegyezése nélkül hajtották volna végre a magzatelhajtást.
A (2) bekezdés c) pontja minősített esetként szabályozza a magzatelhajtást, amennyiben súlyos testi sértést, vagy életveszélyt okozva követik el. A gyakorlati tapasztalatok szerint a méhen belüli beavatkozások még a klinikai körülmények között is veszélyt jelentenek a terhes nőre. Ennek ellenére a jogellenes magzatelhajtásra leggyakrabban olyan személyek vállalkoznak, akik ténylegesen nem rendelkeznek megfelelő szakképzettséggel, megfelelő műszerezettséggel, és ebből eredően gyakran súlyos, maradandó sérüléseket, elváltozásokat okoznak a terhes nő szervezetében. Ennek legtipikusabb formája a méh átfúródása, amely életveszélyes állapotot is előidézhet, sőt a sértett halálát is okozhatja. Éppen a magzatelhajtás végrehajtásának fent vázolt körülményeiből következően az esetek túlnyomó többségében a cselekmény úgy jut a hatóság tudomására, hogy a művi beavatkozást követően a terhes nő azonnali orvosi ellátásra szorul, életmentő műtétet kell rajta végrehajtani.
A minősített esetek közös jellemzője, hogy az alapesetet kizárólag szándékosan lehet elkövetni, míg az életveszély, illetve a halál okozása vonatkozásában [Btk. 169. § (3)] az elkövetőt kizárólag gondatlanság terhelheti. Abban az esetben, ugyanis az elkövető szándéka legalább eshetőlegesen kiterjed az életveszély, vagy a halál bekövetkezésére, mint eredményre, úgy abban az esetben életveszélyt okozó testi sértés, vagy emberölés megállapításának van helye. Minősített eset tekintetében csak úgy, mint a Btk. 170. § megfogalmazásában súlyos testi sértésen értendő a 8 napot meghaladó gyógytartamú testi sérülés. Ezen túlmenően ebbe a körbe tartozik a szülésre képtelenné válás. Az életveszély fogalmára a Btk. 170. § (5) bekezdés I. fordulatánál kifejtettek irányadóak.
A magzatelhajtás jellegénél fogva testi sérüléssel jár, éppen ezért a 8 napot meg nem haladó testi sérülés okozása minden esetben beolvad az (1) bekezdésbe meghatározott alapesetbe.
A szabályozás sajátosságából adódóan a (2) és (3) bekezdés szerinti minősített esettel összefüggésben gondatlanságból elkövetett súlyos testi sértés, életveszélyt okozó testi sértés és gondatlanságból elkövetett emberölés halmazatban történő megállapítására nincs jogalap.
5. A Btk. 169. §-ban meghatározott bűncselekmény megállapítására csupán jogellenesen végrehajtott magzatelhajtás esetén van lehetőség. A terhesség művi megszakításával kapcsolatban a magzat életvédelméről szóló 1992. évi LXXIX. törvény, valamint a végrehajtására kiadott 32/1992. (XII. 23.) NM rendelet, valamint az 1972. évi II. törvény (illetve 1997. évi CLIV. törvény) tartalmaz rendelkezéseket. A hatósági engedély mind az (1), mind a (4) bekezdésben megfogalmazott esetekben kizárja a cselekmény jogellenességét. Erre figyelemmel akkor sem valósul meg a magzatelhajtás, ha ezen engedély birtokában hajtják végre a művi beavatkozást, de arra nem orvosi gyógyintézetben, hanem azon kívül, pl. orvosi magán rendelőben kerül sor. Ugyancsak nem valósul meg a bűncselekmény jogellenesség hiányában amennyiben a magzat elpusztítása az anya életének a megmentését célozza. E tekintetben az anya élete és egészsége magasabb rendű érdekként veendő figyelembe, mint a magzat léte.
6. A magzatelhajtással kapcsolatban a gyakorlatban számos halmazati kérdés merül fel. Kiemelendő, hogy a kétszeres értékelés tilalmára figyelemmel a (2) bekezdés c) pontjában és a (3) bekezdésben megfogalmazott minősített esetek körében az orvos, vagy szülésznő által elkövetett magzatelhajtás és a foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétsége nem állapítható meg bűnhalmazatban.
Ugyancsak nem állapítható meg halmazat abban az esetben, ha az elkövető azonos elhatározásból viszi véghez a magzatelhajtás kísérletét, majd az az újabb cselekménye folytán válik befejezetté. Ezen cselekmények egységet képeznek, ugyanakkor az újabb magzatelhajtási szándék kialakulása folytán megismételt cselekmények már halmazatot alkotnak egymással.
Nem állapítható meg a magzatelhajtás (4) bekezdés szerinti elkövetése, ha terhes nő kísérel meg öngyilkosságot. Kétségtelen tény, hogy a magzatelhajtás tárgya kettős, a teherben lévő nő egészsége, testi épsége és a méhmagzat, ugyanakkor azonban elsődleges a terhes nő élete és egészsége. Az öngyilkosság megkísérlése nem büntetendő cselekmény, éppen ezért az öngyilkosság kísérlete esetén a magzatelhajtás kísérlete sem állapítható meg.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
169. § (1) magzatelhajtás bűntette
169. § (2) a)-b) üzletszerűen (beleegyezés nélkül) elkövetett magzatelhajtás bűntette
169. § (2) c) súlyos testi sértést (életveszélyt) okozó magzatelhajtás bűntette
169. § (3) halált okozó magzatelhajtás bűntette
169. § (4) magzatelhajtás vétsége.
Testi sértés
170. § (1) Aki más testi épségét vagy egészségét sérti, ha a sérülés vagy a betegség nyolc napon belül gyógyul, a könnyű testi sértés vétségét követi el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) Ha a testi sértéssel okozott sérülés vagy betegség nyolc napon túl gyógyul, az elkövető a súlyos testi sértés bűntettét követi el és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(3) Ha a testi sértést aljas indokból vagy célból, továbbá ha védekezésre vagy akaratnyilvánításra képtelen személlyel szemben követik el, a büntetés bűntett miatt könnyű testi sértés esetén három évig, súlyos testi sértés esetén egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés.
A testi épség anatómiai és büntetőjogi fogalma némileg eltér. Anatómiai értelemben akkor tekintjük az emberi testet épnek, ha szervei megfelelően funkcionálnak, és ha azok, valamint a test legkisebb részei is - ide értve a legegyszerűbb sejtszöveteket is - sértetlenek. Az egészség fogalma a köznapi értelemben azonos azzal, hogy az ember szervezete olyan állapotban van, ami lehetővé teszi a meglévő szellemi és fizikai képességeinek kifejtését. Az egészség tehát nem csupán a fizikális, hanem a mentális képességek meglétét is jelenti.
Kiemelést érdemel, hogy az egészség fogalma nem abszolút, tehát a beteg embernek is van egészsége, ugyanúgy a bizonyos testi deformitásban szenvedő embernek is van testi épsége. Ebből következően az egészség és a testi épség fogalmát mindig a konkrét esetben kell vizsgálni.
A kifejtettek után a testi épség és egészség büntetőjogi fogalmát a következőképpen fogalmazhatjuk meg testi épségen, egészségen az a testi és szellemi állapotot kell érteni, amely a sértettet a jogtalan támadás előtt jellemezte, és a támadás eredményeként a testi épségében, egészségében hátrányos változás következett be.
1. A testi sértés bűncselekményének tárgya az ember testi épsége, egészsége.
A testi sértés passzív alanya bárki "más személy" lehet, akinek testi épségét, egészségét sértik. Az önkezűleg okozott testi sértés nem tartozik a Btk. 170. § hatálya alá.
A cselekmény elkövetési magatartása megvalósulhat a testi épség, egészség megsértésével, ami egyrészt a test bántalmazásában, másrészt az egészségsértésben nyilvánulhat meg.
A test bántalmazásán olyan külső behatást kell érteni, amely a testen, vagy általában annak egy részén nyomokat visszahagyó sérülést okoz. A testi sértés megállapíthatóságának nem feltétele a fájdalomokozás, tekintve, hogy az emberi test anatómia jellegzetességei következtében bizonyos körülmények között fájdalom nélkül is sérthető. A testnek sérülés nélküli bántalmazása nem ad alapot a testi sértés megállapítására - legfeljebb annak kísérletét lehet megállapítani az egyéb feltételek megléte esetén - ellenben az esetek többségében tettleges becsületsértést, ritkábban kényszerítést, személyi szabadság megsértését valósítja meg.
A testi bántalmazás módozatainak felsorolása a lehetetlenséggel határos. A gyakorlatban leggyakrabban a szúrás, ütés, rúgás, dobás útján valósul meg, ezek a magatartások alkalmasak objektíve az emberi test károsítására. A lelki behatások is káros hatással bírhatnak, ezt azonban a jogalkotó az egészségromlás körében értékeli.
A test bántalmazása mind közvetlen, mind közvetett módon megvalósulhat. Közvetett testbántalmazás fogalma alá tartozik pl. a házőrző kutya uszítása, csapda állítás útján okozott testi sértés. A közvetett módon okozott testi sértés megállapítására csak abban az esetben van lehetőség, ha az elkövető szándékosan cselekedett, tudata átfogta, hogy a magatartásával okozati összefüggésben testi sérülés fog bekövetkezni (BJD 1077.)
Az egészségsértés a testi sértés mellett szubszidiárius jellegű. Ennek megállapítására akkor kerülhet sor, amikor a testet nem bántalmazzák közvetlenül, testi sérülés nem keletkezik, ellenben a sértett egészségsérelme bekövetkezik, az elkövetői magatartás eredményeként betegségnek nevezett patológiás állapot jön létre. Az egészségsértés módozatait illetően legalább olyan tág kört ölel fel, mint a testi sértés. Tipikus elkövetési mód a méreg italba, ételbe keverése, betegséggel való megfertőzés. E körbe tartozik a pszichikai behatással való elkövetés is, amikor az elkövető ijesztéssel, felindulás okozásával, vagy erős undorkeltéssel olyan lelki traumát idéz elő, ami az egészség súlyos károsodását hozza magával.
Az egészségsértés elkövethető tevéssel, mulasztással, valamint közvetett módon is.
A testi sértés megállapíthatóságának feltétele a test sérülésének, az egészség megsérülésének, a betegségnek a bekövetkezése. A sérülés fogalma a gyakorlatban az emberi testet érő külső behatást eredményeként akár a test felszínén, akár a test belsejében létrejött kóros jellegű elváltozást értünk.
2. A testi sértés materiális bűncselekmény, befejezettségéhez a test, vagy egészség sérülésének bekövetkezése szükséges. Az általános szabályok értelmében az elkövetői magatartás és a bekövetkezett eredmény között az okozati kapcsolatnak meg kell lennie. Ez a sommás megállapítás a gyakorlatban azonban felvet néhány problémát. Az okozati összefüggés megállapítandó abban az esetben is, ha a bántalmazás nem egyedül, vagy nem közvetlenül vezetett eredményre, hanem abban a sértett szervezetének bizonyos sajátosságai, a sértett magatartása, a gyógykezelés színvonala is közrehatott, és ily módon együttesen vezettek az eredmény beállásához.
A bíróság megállapította az okozati összefüggés meglétét, folyamatosságát, amikor a vádlotti magatartás eredményeként keletkezett sérülés kórházi ellátását a sértett elhárította, illetve diagnosztikai tévedés következtében késedelmesen került sor a műtéti beavatkozásra (BH1997. 511., BJD 10.060.).
Töretlen a bírói gyakorlat abban, hogy az okozati összefüggést más okfolyamatnak a bekapcsolódása csak abban az esetben szakítja meg, ha az események folyását olyan irányba tereli, amelyet az elkövető nem láthatott előre. Ilyen lehet egy harmadik személy magatartása, vagy az elkövető által nem ismert más objektív körülmény (BJD 6350.).
3. A testi sértés alanya bárki lehet, természetesen kivéve a sértettet, mivel az "önsértést" a törvény nem bünteti. A közvetett tettességgel kapcsolatban kifejtettek e helyütt is érvényesek. A tettesség, részesség kérdéseire is az általános szabályok az irányadók. A bíróság társtettességet állapított meg akkor is, amikor az egyik elkövető lefogta a sértettet, amíg a másik bántalmazta (BJD 2437., 2982.).
Amennyiben két vagy több elkövető akarategységben cselekedve bántalmazza a sértettet, akkor társtettességet kell megállapítani, ha nem állapítható meg, hogy az elkövetők közül ki okozta a minősítést megalapozó sérülést (BH1996. 133.). Ugyancsak a súlyosabban minősülő testi sértés társtettesként való elkövetése megállapításának van helye, ha az elkövetők szándékegységben cselekedve bántalmazzák a sértettet, de az adott elkövető vonatkozásában tényként állapítható meg, hogy ő a saját cselekményével csupán 8 napon belül gyógyuló sérülést okozott (BJD 8504.).
4. A testi sértési bűncselekmények tekintetében a törvény elhatárolási elemként a gyógytartamot jelöli meg. Amennyiben a sérülés 8 napon belül gyógyul, akkor a cselekmény könnyű testi sértésnek, amennyiben 8 napon túl gyógyul, súlyos testi sértésnek minősül.
A fenti meghatározásban szereplő gyógytartamon a tényleges gyógytartamot kell érteni. A tényleges gyógytartam sajátos jegyeket hordoz, nem azonosítható a klinikai gyógytartammal, de ugyancsak nem azonos a sérülés előtti állapot teljes helyreállításával, a táppénzes állomány megszűnésével, vagy akár a munkaképesség visszanyerésével. Az orvosszakértői gyakorlat megkülönbözteti az anatómiai és a funkcionális gyógytartamot. Anatómiailag akkor gyógyult a sérülés, ha a megsérült szövetek anatómiai egysége helyreállt, így különösen a sebszélek összetapadtak, a hámosodás befejeződött, a sérülést fedő var, illetve pörk levált, vagy a csonttörések esetén a törtvégek rögzítődtek.
A funkcionális gyógyulás akkor következik, amikor a sérülés következtében károsodott funkció helyreállt pl. a mozgáskorlátozottság megszűnt, bénulások elmúltak stb.
Tényleges gyógytartam általában azonos az anatómiai gyógyulás tartamával. Azokban az esetekben, ahol ez a kettő elválik, ott a tényleges gyógytartam hosszabb és általában a sérülés következményeinek elsődleges orvosi ellátása befejezéséig tart. Külön hangsúlyozást érdemel, hogy a fenti, első orvosi ellátást követő rehabilitációs orvosi kezelés ideje a tényleges gyógytartamba nem számítható be.
Egységes a bírói gyakorlat abban, hogy a minősítés szempontjából nem bír jelentőséggel, hogy a tényleges gyógytartam mely okból húzódott el, mert fertőzés lépett fel, vagy egyéb komplikáció, a gyógykezelés hiányosságai eredményezték azt (BJD 1079.). A fenti körülmények következtében bekövetkezett gyógytartam hosszabbodást a büntetés kiszabása körében lehet értékelni. Természetesen amennyiben a gyógyítási folyamatot a sértett szándékos magatartásával késlelteti, az a minősítés szempontjából nem vehető figyelembe, a súlyosabb minősítés megállapítását nem alapozza meg. A sértett köteles igénybe venni azt a gyógymódot - kivéve az életveszéllyel járót - amely valamennyi körülményt értékelve orvosilag indokolt, még akkor is, ha az adott kezelés fájdalommal jár.
A gyógytartam megállapítása az esetek túlnyomó többségében szakértői feladat. Bizonyos esetekben azonban a gyógytartam megállapítása nem lehetséges. Ilyen pl. az olyan kísérlet, amelynél tényleges sérülés, betegség nem következett be, a gyógyulási folyamat ugyan megkezdődött, de az nem fejeződött be, mert a sértett valamilyen más okból elhalálozott. Ezekben az esetekben az igazságügyi orvosszakértő a valószínű gyógytartamra tud nyilatkozni, ez a minősítés alapja.
5. A testi sértés alapesetei a könnyű testi sértés vétsége és a súlyos testi sértés bűntette. A könnyű testi sértés csak szándékosan követhető el, a gondatlan elkövetés nem bűncselekmény, míg a súlyos testi sértés gondatlan alakzatát a Btk. 170. § (6) bekezdése rendeli büntetni.
A könnyű testi sértés esetén az elkövető szándékának a bántalmazáson kívül a testi sértés okozására is ki kell terjednie, ellenkező esetben pl. tettleges becsületsértés megállapításának van helye.
A gyakorlatban problémaként merülhet fel a könnyű testi sértés vétségének és a súlyos testi sértés bűntette kísérletének elhatárolás. Az elhatároláshoz a Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelve ad útmutatást, amikor a V. részben rögzíti, hogy az abban foglaltak értelemszerűen irányadók a testi épséget, egészséget sértő, veszélyeztető egyéb bűncselekményeknél is. Nyilvánvaló, hogy a két cselekmény elhatárolásánál a cselekmény eredménye nem lehet elhatárolási szempont, ellenben az elkövető tudattartalmának igen, hogy a cselekmény elkövetésekor a tudata átfogta-e hosszabb gyógytartamú sérülés bekövetkezésének lehetőségét és azt kívánva, vagy abba belenyugodva cselekedett-e. Súlyos testi sértés bűntettének kísérletét állapította meg a bíróság, amikor a terhelt a földön fekvő, védekezésre képtelen sértettet három alkalommal fejbe rúgta, de a bántalmazás eredményeként csupán nyolc napon belül gyógyuló sérülés keletkezett. azonban a bántalmazás intenzitása, módja alkalmas volt a súlyos testi sértés előidézésére, a vádlott pedig számolt ezzel a lehetőséggel (BJD 6353.).
Minden olyan esetben, amikor az elkövetés konkrét körülményeiből levonható az a következtetés, hogy az elkövető szándéka a ténylegesen bekövetkezett sérülésnél súlyosabb előidézésére irányult, a súlyosabban minősülő cselekmény kísérletét kell megállapítani. Erre általában akkor kerülhet sor, ha az elkövető a sértett bántalmazását olyan eszközzel, olyan módon valósítja meg, amely a közönséges élettapasztalat szerint is alkalmas súlyosabb sérülés előidézésére, ugyanakkor ez a súlyosabb eredmény a terhelttől független okból marad el.
A kifejtettekre tekintettel nem állapította meg a bíróság a súlyos testi sértés bűntettének kísérletét, amikor a terhelt a magatehetetlen sértettet több alkalommal megütötte és ezzel 8 napon belüli sérüléseket okozott neki, tekintettel arra, hogy az ütések erejéből arra lehetett következtetést vonni, hogy a vádlott szándéka még eshetőlegesen sem irányult súlyosabb sérülés előidézésére.
A testi sértés minősített eseteivel kapcsolatban kiemelést érdemel, hogy testi sértéses cselekmények vegyes bűnösségi alakzatából következően elegendő a minősített eset megállapításához, ha az elkövető szándéka a sérülés okozására kiterjedt, míg a súlyosabb minősítést megalapozó eredmény tekintetében gondatlanság terhelte.
6. A minősített esetek egy része mind a könnyű, mind a súlyos testi sértéshez kapcsolódik.
a) Az aljas indokból vagy célból való elkövetés - eltérő büntetési tételkerettel vonzva - közös minősítő körülmény. Tartalmilag azonos az emberölés minősített esetével, erre figyelemmel a minősített eset részletes taglalása helyett lásd a Btk. 166. §-ához fűzött magyarázatot.
b) Minősített esetként szabályozta a jogalkotó - az 1997. évi LXXIII. törvény 13. § (2) bekezdésével módosítva a Btk. 170. § (3) bekezdését - a védekezésre, vagy akaratnyilvánításra képtelen személy sérelmére elkövetett testi sértést. A fenti minősített eset is mind a könnyű, mind a súlyos testi sértéshez kapcsolódhat.
A törvény különös részében több cselekménnyel összefüggésben értelmezi a védekezésre, akaratnyilvánításra képtelen állapot fogalmát (lásd nemi erkölcs elleni bűncselekmények, emberrablás). A testi sértéssel kapcsolatban azonban sem ilyen jellegű értelmező rendelkezés nem került megfogalmazásra, sem utalás nincs a törvény egyéb szakaszainál rögzített értelmezésekre. Erre tekintettel felmerül a kérdés, hogy a testi sértés vonatkozásában a 12. életévét be nem töltött személy ezen állapota önmagában megalapozza-e a fenti minősített eset megállapítását. Ezzel kapcsolatban a Legfelsőbb Bíróság Büntető Kollégiuma az 1997. október hó 27. napján tartott megbeszélésén azt az álláspontot alakította ki, mely szerint a testi sértéses cselekményeknél nem alkalmazhatók a Btk. 183/A. § és a Btk. 210. § értelmező rendelkezései. Ebből következően minden ügyben konkrétan kell vizsgálni, hogy a 12. életévét be nem töltött sértett az adott esetben védekezésre, akaratnyilvánításra képtelen volt-e.
c) Maradandó fogyatékosságot okozó testi sértés ugyancsak mindkét testi sértés minősített esete. A Csemegi kódex ezen minősítő körülmény körében értékelte azt az esetet is, amikor a sértett "előreláthatólag hosszú ideig tartó betegségbe esett vagy rendes foglalkozásának folytatására végképp, vagy előreláthatólag hosszú időre képtelenné vált (1878. évi V. törvénycikk 303. §). A hatályos törvény a szociális ismérveket nem, csupán a tényleges anatómiai ismérveket veszi figyelembe a minősített eset megállapításánál. Maradandó fogyatékosságként kell értékelni, a cselekmény következtében valamely testrész elvesztését, vagy használhatatlanná válását, ide értve a kéz, láb ujjainak elvesztését, illetve bénulását, mozgáskorlátozottságát. Ugyancsak e körbe tartozik valamely képesség, ízlelés, tapintás, szaglás stb. elvesztése. Értelemszerűen ilyen esetben is mindig a sértett, cselekményt megelőző állapotából kell kiindulni, és ahhoz képest kell vizsgálni a cselekmény következtében beállt változást.
A minősített eset megállapításnak nem akadálya az, hogy az elveszített végtag művi úton pótolható, vagy a használhatatlanná vált testrész funkcióját a későbbiekben bizonyos korrekciós műtétekkel, speciális kezelésekkel részben, vagy egészben helyre lehet állítani. A bíróság megállapította a vádlott bűnösségét a maradandó fogyatékosságot okozó testi sértés bűntettében az alábbi esetben a vádlott előbb jobb, majd bal kézzel a sértettet úgy orrba vágta, hogy annak orrcsontja eltört és 14 nap alatt gyógyult. A sértett orra az orvosi beavatkozás ellenére ferde lett. Az orvosi vélemény szerint a sértett orrának ferdesége műtéti beavatkozással megszüntethető lenne, de ebbe a műtétbe a sértett nem egyezett bele. A bíróság ítéletének indokolásában kifejtette, hogy a minősített eset megállapítása szempontjából annak van döntő jelentősége, hogy a "testi sérülés közvetlen kihatásában maradandó fogyatékosságot eredményezett-e vagy sem" (BH1982. 178.).
Maradandó fogyatékosságként értékelendő, ha a sértett teste nyomorékká válik függetlenül attól, hogy ez az állapot kívülről észlelhető-e vagy sem.
A maradandó fogyatékosság körébe tartozó a sértett testének feltűnő eltorzulása is.
d) A súlyos egészségromlás a sértett olyan szellemi vagy fizikai károsodását jelenti, amely jellegét tekintve tartós, a korábbi egészségi állapotához képest romlást jelent. Súlyos az egészségromlás, ha krónikus, vagy gyógyíthatatlan betegséget, ha tartós, hosszan tartó beteges állapotot okozott, még akkor is ha az egyébként gyógyítható. A hosszantartó betegség fogalmát nem definiálja a törvény. A gyakorlat a fél évi vagy ennél hosszabb ideig tartó betegséget tekinti ilyennek. A cselekménnyel összefüggésben kialakult elmebetegség mindenkor súlyos egészségromlásnak minősül.
A Legfelsőbb Bíróság a 24. számú Büntető Kollégiumi Állásfoglalásában kifejtette, hogy amennyiben a terhes állapotban lévő nő a testi sértés következtében méhmagzatát elveszti, ez a körülmény önmagában olyan súlyos következmény, amely a (4) bekezdés szerinti, maradandó fogyatékosságot okozó testi sértés megállapítását megalapozza. Természetesen a Btk. 15. § rendelkezési ez esetben is érvényesülnek, amennyiben az elkövető nem tudott a sértett terhes voltáról és ezt a tőle elvárható figyelem vagy körültekintés mellett sem észlelhette, úgy cselekménye nem minősíthető a (4) bekezdés szerint.
A súlyos egészségromlással kapcsolatban megjegyezni szükséges, hogy az ítélkezési gyakorlat a maradandó fogyatékosságot helyezi az előtérbe, a súlyos egészségromlást csupán kisegítő jelleggel alkalmazza.
e) Különös kegyetlenséggel való elkövetés kizárólag a súlyos testi sértéshez kapcsolódó minősítő körülmény. A minősítő körülmény mind fogalmát, mind tartalmát illetően megegyezik az emberölés minősítet eseténél kifejtettekkel. Általánosságban elmondható, hogy nem tartozik e minősítés alá az egyszeri bántalmazás pl. ütés, szúrás, de egyértelműen ide értendő a sértett kínzásával megvalósított testi sértés. A különös kegyetlenség megállapítására nyújt alapot az égési sérülés okozása, és az ezzel való kínzás.
7. A Btk. 170. § (5) bekezdése minősített esetként fogalmazza meg a testi sértés azon alakzatát, amikor az életveszélyt, vagy a sértett halálát okozza.
a) A Legfelsőbb Bíróság 15. számú Irányelve az életveszély fogalmával kapcsolatban kifejti, hogy "az életveszély fogalmilag a halál bekövetkezésének reális lehetőségét jelenti, de nem azonosítható a halál szükségszerű beállásának lehetőségével". Annak a kérdésnek az eldöntése, hogy az életveszélyes állapot fennáll-e, orvosi kérdés, megállapítása az orvosszakértő feladata. Az életveszélyt, illetve halált okozó testi sértés elhatárolása az emberöléstől az alanyi és tárgyi oldal elemeinek kiterjedt vizsgálata alapján lehetséges. E körben az elkövető által használt eszköz, az elkövetés módja, körülményei, az elkövető által okozott sérülés jellege, helye, valamint az elkövetőnek a cselekménnyel összefüggésben tett kijelentése mind olyan tényezők, amelyek biztos alapot nyújtanak az elhatároláshoz. Természetesen a fent említett tárgyi tényezőkön túl, mint fentebb utaltunk rá, az alanyi tényezők szerepe sem elhanyagolhatók, Így különösen az elkövető személyisége, a cselekmény elkövetését kiváltó motívum, az elkövetőben lezajlott pszichikus folyamat feltárása, végül de nem utolsó sorban az elkövető és a sértett közötti viszony tisztázása nyújthat számos adalékot a cselekmények elhatárolásához.
A fentieket példázza a bíróság a BH1996. 456. számú eseti döntés Abban az esetben, ha a cselekmény tárgyi és alanyi ismérveinek az együttes vizsgálata során nincs elegendő adat annak a megnyugtató és teljes bizonyossággal történő megállapítására, hogy az elkövető tudata a véghezviteli magatartás kifejtésének időpontjában átfogta az életveszélyes sérülés bekövetkezésének a reális lehetőségét a cselekmény nem a be nem következett eredmény szerinti életveszélyt okozó testi sértés bűntette kísérletének, hanem a tényleges gyógytartamhoz igazodó testi sértés bűncselekményeként minősül.
Az életveszélynek közvetlen és közvetett formáját különbözteti meg a gyakorlat. Közvetlennek minősül az életveszély, ha a sérülés létfontosságú szerveket ér, súlyos belső vagy külső vérvesztés következik be; közvetett viszont, amikor a sérülés valamely testüreg megnyitása következtében a fertőzés, gyulladás lehetőségét teremti meg.
A bűnösség az alapcselekmény tekintetében csak szándékos lehet, az eredmény tekintetében pedig többnyire gondatlan. De nem zárható ki az eredményre kiterjedő szándék, annak azonban nem mindkét változata. Figyelemre méltó a következő döntés
Az életveszélyt okozó testi sértés egyenes szándékkal való elkövetése ugyan fogalmilag nem kizárt, de amennyiben az elkövető tudata a cselekmény végrehajtásakor átfogja, hogy a sértett életét csak az időben megérkező, szakszerű orvosi segítség tudja megmenteni az eshetőleges szándékkal elkövetett emberölés, illetve a halálos eredmény elmaradása esetén annak kísérlete állapítandó meg (BH1997. 268.) Tehát kialakultnak mondható a bírói gyakorlat abban, hogy az életveszélyre, mint eredményre legfeljebb az eshetőleges szándék terjedhet ki.
b) A halált okozó testi sértés megállapításánál ugyancsak az elkövető szándéka az irányadó. Az elkövető szándéka ez esetben viszont még csak eshetőlegesen sem irányulhat a sértett életének kioltására, mert abban az esetben cselekménye már emberölésnek minősül. A halált okozó testi sértés tipikus vegyes bűnösségű cselekmény, az eredmény tekintetében az elkövetőt csak gondatlanság terhelheti, annak azonban mindkét formája megvalósulhat.
A halált okozó testi megállapításának elsődleges feltétele, hogy az elkövető szándéka testi sértésre irányuljon. Ebből következően nem állapítható meg a halált okozó testi sértés, ha terhelt a sértettet testi sértés szándéka nélkül kisebb erővel, nyitott tenyérrel arcul üti, és az ittas sértett ennek következtében elesve a fejét egy kőbe ütve elhalálozik (BH1977. 134.) Az ilyen magatartás a közfelfogás szerint sem jár sérülés okozására irányuló szándékkal elkövetettnek. Nincs helye a halált okozó testi sértés megállapításának abban az esetben sem, ha az elkövető kisebb erejű, nyomot sem hagyó arcul ütése következtében az idült alkoholizmusban szenvedő sértett - az alkoholizmusa talaján kialakult, a terhelt által fel nem ismerhető - betegsége miatt halálozik el (BH1987. 385.)
Amennyiben az elkövető szándéka testi sértésre irányult, különös gonddal kell vizsgálni, hogy felismerte-e a sértett védekezési korlátozottságát, ittasságát, vagy törődött testi állapotát. Közismert tény ugyanis, hogy az erősen ittas állapotban lévő személyek egyrészt védekező képességükben általában korlátozottabban, az ittasság élettani hatásai következtében egyensúlyhelyzetük elve labilis, így a velük szemben alkalmazott csekélyebb erejű testi bántalmazás is magában hordozza a komolyabb sérülés bekövetkezésének lehetőségét (BH1978. 321.,362., 406.).
Mind az életveszélyt, mind a halált okozó testi megállapításának elengedhetetlen feltétele, a terhelti magatartás és a bekövetkezett eredmény közötti okozati összefüggés megléte. Ezzel kapcsolatban a 166. §-nál kifejtett magyarázat irányadó.
Nem állapítható meg - okozati kapcsolat hiányában - az elkövető felelőssége a halált okozó testi sértés bűntettében, ha a bántalmazás szándékos volt ugyan, de sértett halálát a testi sértéssel kapcsolatban nem álló fertőzés, vagy a sértett olyan megbetegedése okozta, amelyről az elkövető nem tudhatott (BH1979. 95.).
8. A Btk. 170. § (6) bekezdése a súlyos testi sértés gondatlan alakzatát rendeli büntetni. Itt szükséges leszögezni, hogy a testi sértés ezen alakzata kizárólag a bűnösség tekintetében különbözik a szándékos testi sértés bűntettétől.
A gondatlan alakzatnál magánál a testi sértésnél, kell, hogy fennálljon az elkövető - akár tudatos, akár hanyag formájú - gondatlansága. Ebből következően természetes, hogy az eredmény tekintetében is csak gondatlanság állhat fenn. A töretlen bírói gyakorlat szerint a tréfálkozás közben, könnyelműség következtében okozott súlyos testi sértés gondatlanul - luxuria - elkövetettnek minősül. A gondatlan alakzat esetében magánál a testi sértésnél kell, hogy fennálljon az elkövető akár tudatos, akár hanyag formájú gondatlansága.
A törvény a gondatlan testi sértésnek két minősített esetét szabályozza a maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást okozót és az életveszélyt okozót. A fent kifejtettek e helyütt is irányadók.
9. A halmazati problémák vizsgálatára rátérve kiemelést érdemel, hogy a testi sértés az ugyanazon személy sérelmére folyamatosan megvalósított emberölésbe beolvad. A testi sértésbe olvad be ugyanakkor a vele azonos időben azonos sértett sérelmére elkövetett becsületsértés.
A könnyű testi sértés az erőszakos közösüléssel halmazatban nem áll meg, abba beleolvad.
Bizonyos cselekményeknek azonban nem szükségszerű velejárója a testi sértés, így pl. a könnyű testi sértés és hivatalos eljárásban bántalmazás, kényszervallatás halmazatban állapítandó meg.
A garázdaságnak igen gyakori kísérője a testi sértés. A BK 93. számú állásfoglalás szerint amennyiben a garázdaságot megvalósító erőszakos és kihívó magatartás könnyű testi sértést is okozott bűnhalmazat megállapításának van helye. A garázdaság subsidiárius jellegéből fakadóan azonban, abban az esetben, ha a garázda magatartása súlyos testi sértés is megvalósít, akkor a garázdaság a súlyosabb minősülésű cselekménybe beolvad.
A kifosztás minden esetben halmazatban állapítandó meg az azt megelőzően megvalósított testi sértéssel.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
170. § (1) könnyű testi sértés vétsége
170. § (2) súlyos testi sértés bűntette
170. § (3) 1. t. aljas indokból (célból) elkövetett könnyű testi sértés bűntette
170. § (3) 2. t. aljas indokból (célból) elkövetett súlyos testi sértés bűntette
170. § (4) 1. ford. maradandó fogyatékosságot (súlyos egészségromlást) okozó testi sértés bűntette
170. § (4) 2. ford. különös kegyetlenséggel elkövetett súlyos testi sértés bűntette
170. § (5) életveszélyt (halált) okozó testi sértés bűntette
170. § (6) 1. t. gondatlanságból elkövetett súlyos testi sértés vétsége
170. § (6) 2. t. maradandó fogyatékosságot (súlyos egészségromlást) okozó, gondatlanságból elkövetett testi sértés vétsége
170. § (6) 3. t. életveszélyt okozó, gondatlanságból elkövetett testi sértés vétsége.
(4) Bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő az elkövető, ha a testi sértés maradandó fogyatékosságot vagy súlyos egészségromlást okoz, illetőleg, ha a súlyos testi sértést különös kegyetlenséggel követi el.
(5) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a testi sértés életveszélyt vagy halált okoz.
(6) Aki a súlyos testi sértést gondatlanságból követi el, vétség miatt egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel, a (4) bekezdésben meghatározott esetben három évig, életveszélyes sérülés okozása esetén öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(7) Az (1) bekezdésben meghatározott vétség elkövetője csak magánindítványra büntethető.
15. számú Irányelv
az élet és a testi épség büntetőjogi védelméről
A szocialista társadalomban központi szerepe van az embernek. Az emberi és állampolgári jogok között az első helyet foglalja el az élethez és annak kiteljesedéséhez való jog, amely egyben az emberi élet kimagasló társadalmi értékét is jelzi.
A Magyar Népköztársaság Alkotmánya biztosítja az élet, a testi épség és az egészség védelmét.
Éppen ezért az 1978. évi IV. törvény (Btk) sokoldalú büntetőjogi védelemben részesíti az emberi életet, testi épséget, egészséget és a személyiséget, az ezeket érhető különböző támadások ellen.
Az emberi életet védő büntetőjogi szabályok helyes érvényesítése elsőrendű társadalmi, jogpolitikai érdek és egyben alapvető bűnüldözési, igazságszolgáltatási feladat.
E feladat megoldása során - a bűnözés csökkentése érdekében - különös gondot kell fordítani azokra az okokra és körülményekre, amelyek talaján az élet és testi épség elleni támadások keletkeznek, amelyek a bűncselekmények elkövetését közvetlenül lehetővé teszik és amelyek a társadalmi, nevelési, etikai ráhatás eszközein kívül a büntetőjog intézményeivel is hatékonyan befolyásolhatók.
A Legfelsőbb Bíróságnak az 1965. évben megalkotott 4. számú Irányelve e téren jelentősen segítette, az ítélkezési gyakorlat egységessé válását. A társadalmi viszonyok fejlődése és a jogi szabályozás változása következtében azonban az ítélkezés részben új feladatok előtt áll. Ez az emberi élet hathatósabb büntetőjogi védelmének, valamint a helyes és egységes ítélkezési gyakorlatnak biztosítása céljából szükségessé tette, hogy a Legfelsőbb Bíróság a Magyar NépKöztársaság Alkotmányának 47.§-ában meghatározott jogkörében az élet és testi épség büntetőjogi védelmével kapcsolatban új irányelvben adjon iránymutatást.
4. A jogirodalom és az ítélkezési gyakorlat a törvényi tényállásban foglalt eredmény fajtája szerint különbséget tesz egyrészt a jogtárgyat sértő, másrészt az ezt veszélyeztető bűncselekmények között.
A Btk. 17O.§-a (5) bekezdésének I. fordulatában meghatározott életveszélyt okozó testi sértés nem "tiszta" veszélyeztetési bűncselekmény, mert az elkövetési magatartás csak az érintett egyik jogtárgyat - az emberi életet veszélyezteti, a másik jogtárgyat pedig - a testi épséget - ténylegesen sérti.
Az életveszély fogalmilag a halál bekövetkezésének a reális lehetőségét jelenti, de nem azonosítható a halál szükségszerű beállásának a lehetőségével. Az előbbiről akkor van szó, ha a testi sértés folytán megindult az az okfolyamat, amely a halál bekövetkezéséhez vezethet, de rendszerint fennáll az életveszély megszüntetésére, illetőleg a halál elhárítására alkalmas beavatkozás lehetősége is. A hírközlés, a közlekedési hálózat, az egészségügyi ellátás és szolgálat, valamint az orvostudomány jelenlegi fejlettségére tekintettel ma már rendszerint nem a "véletlenen" múlik az életveszély tényleges elhárítása. Mindez a társadalmi tudatban is általánosan ismert.
A sérülés életveszélyes volta szakkérdés, amelyet az orvosszakértő igénybevételével kell megállapítani. Az orvosszakértő nyilatkozik abban a kérdésben is, hogy az életveszély az adott esetben közvetlen vagy közvetett volt-e. Ennek azért van jelentősége, mert az életveszélyt okozó testi sértés megállapítása rendszerint akkor indokolt, ha a testi sértés közvetett életveszélyt idézett elő.
Életveszélyt okozó testi sértés megállapításának van helye, ha a testi sértésre irányuló magatartást tanúsító elkövetőnek a szándéka az életveszélyre is kiterjed, mert ennek bekövetkezését kívánja vagy ebbe belenyugodva cselekszik. Ilyen szándék hiányában akkor kell ezt a bűncselekményt megállapítani, ha a beállott életveszélyes következmény tekintetében az elkövetőt gondatlanság terheli (Btk 15.§). Ha az életveszélyre is kiterjedő szándék megállapítható, ez az eredmény azonban elmarad, az életveszélyt okozó sértés kísérletének megállapítására kerülhet sor.
Abban az esetben azonban, amikor az elkövető a halálos eredmény bekövetkezését kívánja vagy ebbe belenyugodva cselekszik, vagyis ha nem az élet veszélyeztetésére, hanem a halálos eredmény létrehozására irányul a szándék: emberölés, illetőleg kísérlete megállapításának van helye akkor is, ha magatartásának folyományaként akár semmiféle sérülés nem keletkezett vagy éppen életveszélyes sérülés keletkezett.
Amikor az elkövető szándéka testi sértés okozására irányul, ugyanakkor tudata az életveszély bekövetkezésének a lehetőségét is átfogja, és e következményt kívánva vagy ebbe belenyugodva cselekszik, de - az életet veszélyeztető szándékán túlmenően - a sértett halála is bekövetkezett: nem emberölés, hanem halált okozó testi sértés megállapításának van helye, feltéve, hogy az eredmény tekintetében gondatlan bűnösség áll fenn.
5. Halált okozó testi sértés valósul meg; ha az elkövető szándékos cselekménye testi sértés előidézésére irányul, de a magatartással okozati összefüggésben a sértett halála is bekövetkezik, viszont az elkövetőt a halálos eredmény tekintetében csak gondatlanság terheli.
Az elkövetési magatartás szempontjából közömbös, hogy az elkövető a testi sértés alapesetére, minősített esetére vagy éppen életveszély okozására irányuló szándékkal valósítja-e meg a cselekményt. Az elkövetési magatartás és a bekövetkezett halál között az okozati összefüggés akkor állapítható meg, ha a testi sértési cselekmény indította el vagy mozdította elő azt az okfolyamatot, amely a halál bekövetkezéséhez vezetett. Végül a halálos eredmény viszonylatában a bűnösség a gondatlanság bármely formájában fennállhat.
E bűncselekmény ún. vegyes bűnösségi alakzatára tekintettel a kísérlet kizárt.
III. A jogos védelem kérdései
Viszonylag gyakran előfordul, hogy az elkövető jogos védelemben cselekszik, illetőleg védekezése során erre hivatkozik.
1. Az adott ügyben a történések egész folyamatát figyelembe véve, a cselekménysor összefüggő vizsgálata alapján ítélhető meg, hogy a cselekmény véghezvitelének időpontjában a jogos védelmi helyzet fennállott-e. Nincs helye jogos védelmi helyzet megállapításának a jogtalan támadás befejezése után, ha újabb támadás veszélye közvetlenül nem fenyeget.
A jogos védelem esetében a támadás-elhárítás - mint cél - szabja meg a határt. A megtorlás kívül esik a jogos védelem körén.
2. A jogtalan támadás esetén a megtámadott általában nem köteles meneküléssel kitérni a támadás elől; kivételesen azonban a büntetőjogilag közömbös elhárítási mód választásának a kötelezettsége terheli a hozzátartozót a felmenője, testvére vagy házastársa részéről ellene intézett, illetőleg fenyegető támadás esetén.
Megkívánható ez a súlyosabb fokban kóros elmeállapotban, szemmelláthatóan tudatzavarban levő személyek jogtalan támadása esetén is, függetlenül attól, hogy a tudatzavart állapotot mi válthatta ki.
3. A jogos védelem szükségességének megítélését nem lehet kizárólag a támadó és a védekező személynél levő eszközök veszélyességének mechanikus vizsgálatára korlátozni, hanem a konkrét veszélyhelyzet felmérése, az egymással szemben álló személyek adottságai, a támadók, illetőleg védekezők számaránya, fizikai erőfölénye és az ebből fakadó támadási és védekezési lehetőségek alapján kell a helyzetet értékelni.
4. A jogos védelmi cselekmény arányossága szempontjából azt kell vizsgálni, hogy az elhárító magatartás nem idézett-e elő aránytalanul nagyobb sérelmet, mint amelyet a jogtalan támadás okozott volna. Az élet ellen irányuló támadás esetén azonban - a védett jogtárgy egyenértékűsége folytán - az arányosság vizsgálata szükségtelen. Más a helyzet, ha a támadás a testi épség ellen irányul. Ilyen esetben az elhárító magatartásnak arányban kell állnia a támadással. Nem jelenti az arányosság követelményének a megsértését, ha az életveszélyes testi sértés okozását célzó jogtalan támadás elhárítása a támadó halálát eredményezte.
5. A szükségességet és arányosságot tárgyi tényezők alapján kell megítélni. Ijedtség vagy a menthető felindulás által az elkövető felismerési, akarati vagy értékelő képességét kizáró vagy korlátozó tudatzavar azt eredményezheti, hogy a megtámadott a tényleges vagy közvetlenül fenyegető támadást az elhárítás időpontjában a valóságosnál súlyosabbnak ítéli meg, illetőleg azt súlyosabban viszonozza.
Azt, hogy a jogtalan támadás az elkövetőben milyen hatást váltott ki, az ijedtség vagy menthető felindulás kizárta avagy korlátozta-e a védekezés szükséges mértékének a felismerésére vonatkozó képességében: olyan kérdés, amelyet annak alapján kell megítélni, ahogyan a kialakult helyzetet a megtámadott észlelte. Ilyen nézőpontból kell vizsgálni, hogy mennyiben volt elvárható a megtámadottól a támadás-elhárításhoz szükséges mód és mérték helyes megválasztása.
6. A jogos védelem körében kifejtett cselekmény értékelése megelőzi az erős felindulásban elkövetett emberölés miatti felelősség megállapítását. Ha a jogos védelmi helyzetben cselekvő menthető felindultságában túllépi az elhárítás szükséges mértékét és tényállásszerű ölési cselekményt valósít meg: a cselekményt a Btk. 166. §-a szerint kell minősíteni, egyúttal a büntetőjogi felelősség tekintetében a Btk. 29. §-a (2) vagy (3) bekezdésében foglalt rendelkezést kell alkalmazni. Ha viszont az elkövető a jogos védelmi helyzet megszűnése után, de a jogtalan támadás miatt kialakult menthető felindulásban követi el a cselekményt, vagyis időbelileg lépi túl a jogos védelem körét: a cselekmény a Btk. 167. §-a szerint minősülhet.
7. Ha az elkövető a valóságos helyzet téves felismerése folytán abban a tudatban cselekszik, hogy ellene jogtalan támadást intéztek, vagy ilyennel közvetlenül fenyegették (vélt jogos védelem), a tévedésre vonatkozó rendelkezéseket (Btk. 27. §) kell alkalmazni.
6. Az életveszélyt okozó testi sértés esetében is csak kivételesen indokolt a törvényi büntetési tétel alatti főbüntetés kiszabása. Figyelemmel kell lenni arra is, hogy az okozott életveszély közvetlen vagy közvetett-e, a sértett halála bekövetkezésének objektív lehetősége közeli avagy távoli-e. Jelentősége van a büntetés kiszabása során annak is, hogy az elkövető az életveszélyes következményt kívánta, avagy abba belenyugodott-e, illetőleg az eredmény tekintetében csak a gondatlansága állapítható-e meg.
V.
Ez az irányelv elsősorban az élet elleni szándékos bűncselekményekkel kapcsolatban tartalmaz elvi iránymutatást. A kifejtett elvek azonban megfelelően irányadók a testi épséget és egészséget sértő és veszélyeztető egyéb bűncselekményekre is, az ezek jogi természetéből eredő sajátosságok figyelembe vétele mellett.
BH2000. 437. II. Ha az elkövető szándéka - eshetőlegesen - a kiskorú gyermeke életének a kioltására irányult, majd utólag e káros következmény elhárítására irányuló magatartást tanúsít: maradékcselekményként életveszélyt okozó testi sértés bűntettében kell megállapítani a bűnösségét [Btk. 13. §, 17. § (3) és (4) bek., 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH2000. 335. II. Életveszélyt okozó testi sértés bűntettének kísérlete helyett emberölés bűntettének kísérleteként minősül, ha az elkövető az élet kioltására alkalmas szamuráj-karddal a sértett feje, illetve nyaka irányába sújt, mely támadást a sértett ösztönszerű mozdulattal, a kezének felemelésével hárít el [Btk. 16. §, 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH2000. 284. A sérülés tényleges gyógytartamától függetlenül az emberölés kísérletét valósítja meg az elkövető, aki az élet kioltására alkalmas nagyméretű szamurájtőrrel több ízben a sértett nyaka irányába sújt, és csak a sértett reflexszerű védekező mozdulata folytán hárul el a súlyos eredmény bekövetkezése [Btk. 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford., 16. §].
BH2000. 281. I. A halált okozó testi sértés mint préterintencionális cselekmény esetén az eredmény tekintetében fennálló gondatlanság fennállásának nem az a feltétele, hogy az eredmény előre látható legyen, hanem a halálos eredmény lehetőségének kell - az elkövetőtől elvárható figyelem és körültekintés mellett - felismerhetőnek lennie [Btk. 14. §, 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH2000. 281. II. A halált okozó testi sértés bűntette esetén sem kizárt a kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának a felfüggesztése, ha az elkövető a sértettet a gyermekei bántalmazása miatt egy esetben, közepes erővel megüti, majd azonnal intézkedést tesz a súlyosabb következmény elhárítása érdekében, a rendőrségen önfeljelentést tesz, és az egyéb enyhítő körülmények súlya és nyomatéka is jelentős [Btk. 83. §, 89. § (2) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH2000. 235. Nem a halált okozó testi sértés bűntettét, hanem a gondatlanságból elkövetett emberölés vétségét valósítja meg a vádlottnak az a cselekménye, hogy az általa ismerten megromlott egészségi állapotú, idős sértettet tenyérrel mellbe löki, aki ennek következtében történő elesése folytán halálos koponyasérülést szenved [Btk. 14. §, 166. § (1) és (4) bek., 170. § (1) és (5) bek.].
BH2000. 187. A kölcsönös verekedés során - amikor mindkét fél a jogellenesség talaján áll - a verekedésben részt vevő egyik fél érdekében történt közbelépés folytán életveszélyt okozó testi sértést elkövető közbeavatkozó harmadik személy tekintetében sem áll fenn a jogos védelmi helyzet, ennek folytán a büntethetőséget kizáró okra alapított felmentés vagy a büntetés korlátlan enyhítésének a lehetősége szóba sem kerülhet [Btk. 29. § (1), (2) és (3) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH2000. 186. A halált okozó testi sértés bűntettének a bűnsegéde, aki az általa és a tettes által kiprovokált verekedés folyamatában - a sértett elleni tettlegességgel egyetértve - törött sörösüveg-nyakat azért ad az elkövető kezébe, hogy azt az ellenfelével szemben használja, és amellyel a tettes halálos sérülést okoz a sértettnek [Btk. 21. § (2) bek., 170. § (1) bek., (5) bek. 2. ford.].
BH2000. 93. I. A kétévi szabadságvesztés próbaidőre felfüggesztése szempontjából a különös méltánylást érdemlőség megállapítható, ha a büntetlen előéletű vádlott egy emberileg érthető helyzetben kialakult indulatában, a sértett közreható magatartásától is motiváltan valósítja meg az életveszélyt okozó testi sértés bűntettének kísérletét, és a cselekményének elbírálásánál további enyhítő körülmények is értékelhetők. [Btk. 89. § (2)-(3) bek., 170. § (5) bek. 1. ford. 16. §, 37. §]
BH2000. 44. Ha a támadó a testi épség elleni magatartással már felhagy, és közvetlen támadással való fenyegetéstől sem lehet tartani, a jogos védelmi helyzet megszűnik, ezért azt követően a vádlott által megvalósított, életveszélyt okozó testi sértés bűntette miatt a bűnösség megállapítása indokolt, de a sértett korábbi jogellenes magatartása a büntetés kiszabása során olyan nyomatékos enyhítő körülményként értékelhető, amely - az egyéb enyhítő körülményekkel együtt - megalapozhatja a kiszabott szabadságvesztésnek próbaidőre történő felfüggesztését [Btk. 89. § (1) és (2) bek., 83. §, 170. § (1) és (5) bek. 1. ford.].
BH1999. 541. Ittas állapotban életveszélyt okozó testi sértés bűntettét elkövető, többszörös visszaeső vádlottra kiszabott szabadságvesztésnek a törvényben előírtnál eggyel enyhébb végrehajtási fokozatban megállapítására nem kerülhet sor [Btk. 45. § (2) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1999. 539. Emberölés bűntettének kísérlete helyett életveszélyt okozó testi sértés bűntettének megállapítása. A sértettől lefoglalt - a bűncselekmény eszközéül fel nem használt - baseballütő elkobzásának a vádlott ellen folyamatban levő ügyben azzal az indokkal sincs törvényes alapja, hogy annak birtoklása a közbiztonságot veszélyezteti, vagy jogszabályba ütközik [Btk. 17. § (3) és (4) bek., 77. § (1) bek. a) pont, 170. § (5) bek. 1. ford., 124/1993. (IX. 22.) Korm. r. 1. § (1) bek., mell. 5. pont].
BH1999. 488. Ha a vádlott a sértettet az elhallgattatására irányuló egyenes szándékkal oly módon bántalmazza, hogy ennek folytán a sértett halálának - az elkövető által is belátott - reális lehetősége következik be, és ez iránt közömbös, nem a testi sértésre irányuló, hanem az eshetőleges ölési szándékra kell megalapozott következtetést levonni [Btk. 13. §, 166. §, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1999. 437. II. A hivatalos személy elleni erőszak és ugyanezzel a magatartással megvalósított könnyű testi sértés okozása esetén ez utóbbi bűncselekmény megállapítását kizárja a magánindítvány hiánya [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (1) és (7) bek.].
BH1999. 353. II. Ha a vádlott kisebb erővel a testi épség sértésének szándéka nélkül meglöki a sértettet, aki ennek következtében hanyatt esve olyan sérülést szenved, amely halálához vezet: a cselekmény nem a halált okozó testi sértés bűntettét, hanem a gondatlanságból elkövetett emberölés vétségét valósítja meg [Btk. 166. § (4) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1999. 347. ennek hiányában a vádlott testi sérülést okozó cselekménye csak a sérülések gyógytartama alapján minősíthető [Btk. 170. § (1) bek. és (5) bek. 2. ford.].
BH1999. 288. A gondatlanságból elkövetett emberölés, a gondatlanságból okozott testi sértés és a gondatlanságból megvalósított környezetkárosítás vétsége miatt nincs helye a büntetőjogi felelősség megállapításának, ha az elkövetőtől - az értelmi színvonala, intellektusa és ismeretanyaga folytán - nem volt elvárható, hogy felismerje az akkumulátorok szétbontása esetén a cselekményének a családtagjai életére, testi épségére, valamint a környezetre gyakorolt káros hatását [Btk. 14. §, 166. § (4) bek., 170. § (6) bek. 1. tétel, 280. § (5) bek.].
BH1999. 243. Az erőszakos jellegű bűncselekmények miatt már több esetben büntetett és az élettársa sérelmére életveszélyt okozó és maradandó fogyatékosságot eredményező testi sértés bűntettét elkövető vádlottal szemben a Btk. Különös Részében foglalt törvényi minimumot kevéssel meghaladó tartamú, aránytalanul enyhe, de a súlyosítási tilalom folytán nem súlyosítható szabadságvesztés kiszabása [Btk. 83. §, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1999. 241. I. A testi épség elleni bűncselekmények elbírálásánál a ténylegesen bekövetkezettnél súlyosabb sérülés okozásának a szándékára csak a tárgyi és alanyi tényezők együttes értékelése alapján lehet következtetést levonni [Btk. 16. §, 170. § (1) és (2) bek.].
BH1999. 241. II. A súlyos testi sértés bűntettének a kísérletére vont következtetés megalapozott, ha az elkövető két kilogramm súlyú kemény tárggyal a fején ütlegeli a sértettet, majd a fejét a földbe veri, ezáltal azonban csak nyolc napon belül gyógyuló sérülést okoz [Btk. 16. §, 170. § (1) és (2) bek.].
BH1999. 193. I. A halált okozó testi sértés bűntettének elkövetésével vádolt jogos védelem címén történő felmentésének van helye, ha az ittas apja által először az édesanyját, majd az őt ért tényleges támadás elhárítása érdekében meneküléssel akart kitérni, miután azonban a további menekülésre objektíve nem volt lehetősége, többször, mezítláb hasba rúgta az apját, aki ennek folytán a halálát eredményező májrepedéssel összefüggésben álló halálos sérülést szenvedett [Btk. 29. § (1) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1999. 99. Halált okozó testi sértés esetén a büntetés kiszabásánál jelentős súlyú enyhítő körülmény, ha az elkövető az alkoholista sértettnek a környezete által is elviselhetetlen és a társadalom erkölcsi felfogása szerint is súlyosan elítélendő magatartása miatt, emberileg méltányolható indulatában bántalmazza a sértettet [Btk. 83. §, 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1999. 95. ilyen esetben ha az életveszély ténylegesen bekövetkezett: maradékcselekményként az életveszélyt okozó testi sértés megállapításának van helye [Btk. 17. § (3) bek., 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1999. 54. A nyereségvágyból elkövetett emberölés bűntettének a kísérletét valósítja meg, aki a kiszolgáltatott gyermekkorú sértettet pénz megszerzése érdekében kitartóan bántalmazza, földhöz vágja és ezáltal életveszélyes sérüléseket okoz [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1999. 2. II. Az emberölés kísérletével kapcsolatos önkéntes eredményelhárítás esetén a maradékcselekményként megállapított életveszélyt okozó testi sértés miatt a törvényi minimumot megközelítő szabadságvesztés nem szolgálja kellően a büntetés célját [Btk. 17. § (3) és (4) bek., 83. §, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1999. 1. I. A 8 napot meg nem haladó gyógytartamú sérülés ellenére is az emberölés bűntette kísérletének megállapítása, mert a vádlott a lőfegyverével 20 méterről gerincre célzott lövést adott le a neki háttal áltó sértettre [Btk. 13. §, 16. §, 166. § (1) bek., 170. § (2) bek., 15. sz. irányelv].
BH1998. 573. I. A vádlottnak az a cselekménye, hogy súlyos fokban ittas és általa már korábban is bántalmazott sértettet hátulról átkarolva a kocsma ajtajáig vezeti, majd a lépcsőn lelöki: olyan szándékos magatartás, amely testi sértés okozására irányul, a bekövetkezett halálos eredményért pedig a vádlottat gondatlanság terheli, ezért a cselekménye halált okozó testi sértés bűntettét valósítja meg [Btk. 15. §, 170. § (5) bek. 2. ford.]
BH1998. 573. II. A halált okozó testi sértés bűntette és a gondatlanságból elkövetett emberölés vétsége annak alapján határolható el, hogy az elkövetési magatartás szándékos vagy gondatlan-e [Btk. 13. §, 14. §, 170. § (5) bek. 2. ford., 166. § (4) bek.].
BH1998. 572. Valóságos alaki bűnhalmazat valósul meg, ha az elkövető a jogos vagy jogosnak vélt vagyoni igényének az érvényesítése során a személy ellen irányuló erőszakos magatartása folytán a sértettnek 8 napot meg nem haladó gyógytartamú testi sérülést okoz; ennélfogva ilyen esetben a két bűncselekmény bűnhalmazatban megállapításának van helye [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (1) bek., 273. § (1) bek.].
BH1998. 473. II. A több emberen elkövetett emberölés bűntette, illetőleg kísérlete megállapításának feltétele, hogy a legalább két sértett sérelmére elkövetett cselekmény önmagában is az emberölés bűntettét, illetőleg annak kísérletét valósítsa meg; nem vonható e törvényi egység körébe az a cselekmény, amely önmagában az emberölés privilegizált esetét vagy pedig testi sértést valósít meg [Btk. 166. § (2) bek. f) pont, 167. §, 170. § (5) bek.].
BH1998. 471. II. A 8 napot meg nem haladó gyógytartamú sérülés okozása esetén a könnyű testi sértés vétsége csak akkor állapítható meg, ha az elkövető - legalább eshetőleges - szándéka a testi sérülés okozására irányul [Btk. 170. § (1) bek.].
BH1998. 471. III. Az elkövető jogos védelem folytán nem büntethető a könnyű testi sértés vétsége miatt, ha a kiskorú gyermeke sérelmére megvalósított személyi szabadság megsértésének a megakadályozása során okoz a jogtalan támadónak 8 napot meg nem haladó gyógytartamú testi sérülést [Btk. 29. § (1) bek., 170. § (1) bek., 175. § (1) bek.].
BH1998. 418. IV. Az életveszélyt okozó testi sértés kísérletét nyilvános helyen, csoportosan és az élet kioltására alkalmas eszközökkel fellépő, ezáltal jelentős mértékű riadalmat okozó vádlottakkal szemben példamutatóan szigorú szabadságvesztés szolgálja a büntetés célját [Btk. 83. §, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1998. 407. Nem az életveszélyt okozó testi sértés bűntette kísérletének, hanem az eshetőséges szándékkal elkövetett emberölés bűntette kísérletének a megállapítását alapozza meg az az elkövetési magatartás, amikor a tettes jégcsákánnyal, nagy erővel sújt a haragosa feje irányába, és a halálos eredmény bekövetkezését a sértett védekező cselekménye hárítja el [Btk. 16. §, 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1998. 267. II. Ha az elkövető önhibából eredő ittas állapotában valósítja meg a sértett életének a kioltását eredményező cselekményét: az emberölés és a halált okozó testi sértés elhatárolása szempontjából az elkövető aktuális tudattartalmára a tárgyi oldalon jelentkező ismérvek alapján lehet megalapozott következtetést levonni [Btk. 13. §, 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 2. ford., 15. sz. irányelv I. része, III. sz. BED].
BH1998. 260. A sértettnek a cselekményt kiváltó jelentős fokú közreható magatartása és a bekövetkezett eredmény tekintetében a gondatlanság enyhébb foka a halált okozó testi sértés bűntettének elkövetője javára megalapozhatja az enyhítő rendelkezés alkalmazását és a főbüntetésnek próbaidőre történő felfüggesztését [Btk. 87. §, 89. §, 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1998. 257. A halálos eredményhez mint a testi sértés minősítő körülményéhez fűzött súlyosabb jogkövetkezmények alkalmazása - és a halált okozó testi sértés bűntettének megállapítása - indokolt, ha a tettes a sérülés okozásának nyilvánvaló szándékával fejbe rúgja a sértettet, és ezáltal olyan koponyasérülést okoz, amely a sértett másnap bekövetkező halálához vezet [Btk. 15. §, 170. § (1) bek. és (5) bek. 2. ford.].
BH1998. 208. Életveszélyt okozó testi sértés kísérlete helyett az elkövető cselekménye súlyos testi sértés kísérleteként minősül, ha a vádlott által a sértett hátába történt kis erejű szúrás 8 napot meg nem haladó gyógytartamú sérülést okozott, és az elkövetés időpontjában nem állottak fenn olyan tárgyi körülmények, amelyekből arra lehetne következtetni, hogy a vádlott tudata az életveszélyes sérülés lehetőségét is átfogta [Btk. 16. §, 170. § (2) bek. és (5) bek.1. ford.].
BH1998. 207. Nem a halált okozó testi sértést, hanem a rablás bűntettét valósítja meg az az elkövető, aki a sértettet az értékei elvétele érdekében bántalmazza, de a tudata nem fogja át a társának - a halálos eredményt okozó - magatartását [Btk. 15. §, 20. § (2) bek., 170. § (5) bek. 2. ford., 321. § (1) bek.].
BH1998. 158. I. A jogos védelem szempontjából a vádlottal hozzátartozói viszonyban nem álló sértett jogtalan támadása esetén a vádlottat érintő ún. kitérési kötelezettség fel sem merülhet [Btk. 29. § (1) bek., 170. § (5) bek. I. ford.].
BH1998. 158. II. A jogos védelem szempontjából nem terheli a vádlottat az ún. kitérési kötelezettség a közepes fokban ittas sértett jogtalan támadása esetén [Btk. 29. § (1) bek., 170. § (5) bek. I. ford.].
BH1998. 64. I. Ha az elkövető az élettársa testi épsége ellen intézett jogtalan támadást az ijedtsége és menthető felindultsága folytán az arányosság követelményét megsértve hárítja el: indokolt lehet az életveszélyt okozó testi sértés bűntette miatt kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának a felfüggesztése [Btk. 29. § (3) bek., 89. § (2) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1998. 4. Az önbíráskodás bűntettének kísérlete és a súlyos testi sértés bűntette mellett magánlaksértés vétségének is minősül a három vádlott cselekménye, akik a sértett lakásába bemennek, a sértettet - nyolc napot meghaladó gyógytartamú sérülést okozva - bántalmazzák, és azt követelik tőle, hogy az ismerősük gépkocsijában a rongálással okozott kárt térítse meg [Btk. 170. § (2) bek., 176. § (2) bek. d) pont, 273. §].
BH1997. 566. ebben az esetben az életveszélyt okozó testi sértésnek egyenes szándékkal való véghezvitele: súlyosító körülmény [Btk. 13. §, 17. § (3) és (4) bek., 83. §, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1997. 511. I. A vádlott cselekménye emberölés helyett halált okozó testi sértés bűntetteként minősül, ha a sértettet olyan testrészén szúrja meg, amely bár közvetlen életveszélyt eredményezett, de a kórházi ellátás - az érsérülés észlelésének és ellátásának a hiánya miatt történt diagnosztikai tévedés - hatott közre a sértett halálának a bekövetkezésében [Btk. 13. §, 14. §, 166. § (1) bek, 170. § (5) bek 2. ford.].
BH1997. 511. II. Ha az elkövető magatartása indítja el azt az okfolyamatot, amely végsőleg a sértett halálához vezetett, de az orvosi (diagnosztikai) tévedésnek - mint közreható oknak (concausa) - is hatása volt a sértett halála bekövetkezésében: ez nem zárja ki az elkövető büntetőjogi felelősségét [Btk. 13. §, 14. §, 166. § (1) bek, 170. § (5) bek 2. ford.].
BH1997. 466. ha a tettesi magatartás a felbujtás tartalmán "alul marad", és a rábíró magatartás a súlyosabb minősítést megalapozó következmény tekintetében eredménytelen: a felbujtó csak a tettes által ténylegesen megvalósított cselekmény miatt vonható büntetőjogi felelősségre [Btk. 21. § (1) bek, 170. § (2) bek, (5) bek I. ford.].
BH1997. 429. I. A társtettesként elkövetett testi sértés megvalósítását követően az egyik elkövetőnek a társa távozása után kialakult ölési szándéka és a sértett megölése miatt az eltávozott személynek az emberölés bűntette miatt a büntetőjogi felelőssége nem állapítható meg [Btk. 20. § (2) bek., 166. § (1) bek., (2) bek. d) pont, 170. § (1)és (4) bek.].
BH1997. 429. II. A testi sértésre irányuló közös bántalmazás után a társa ölési cselekményében már részt nem vevő és e szándékról tudomással sem bíró vádlott-társ magatartása nem értékelhető az emberöléshez nyújtott pszichikai bűnsegélyként [Btk. 21. § (2) bek., 166. § (1) (2) bek. d) pont, 170. § (1) és (4) bek.].
BH1997. 428. A felismerhetően ittas, de tudatzavarban nem levő sértett jogtalan támadása esetén a megtámadottat nem terheli a menekülési kötelesség; az ilyen személy jogtalan támadásának az elhárítása esetén a megtámadott jogos védelmi helyzetben cselekszik [Btk. 24. §, 25. §, 29. § (1) és (3) bek., 170. § (1) bek. és (5) bek., 2 ford., 15. sz. irányelv].
BH1997. 427. ha pedig a tévedését gondatlanság okozta, az életveszélyt okozó, gondatlanságból elkövetett testi sértés vétsége megállapításának van helye [Btk. 14. §, 27. § (2) és (3) bek., 29. §, 170. § (6) bek. 3. ford.].
BH1997. 378. Életveszélyt okozó testi sértés bűntette kísérletének a megállapításánál az elkövetés módján, az eszköz jellegén, a sérülés célba vett helyén túlmenően azt is vizsgálni kell, hogy az életveszélyes sérülés bekövetkezése reális lehetőségét az elkövető tudata átfogta-e, és az ilyen sérülés bekövetkezésébe belenyugodva cselekedett-e [Btk. 13. §, 16. §, 170. § (1)-(2) bek., (5) bek. l. ford.].
BH1997. 325. II. Nem valósítja meg a sikkasztást, aki a bizományosi szerződésben írtnál alacsonyabb vételárért értékesíti az eladásra átvett árut [Btk. 317. § (1) bek., Ptk. 508. §]. III. A súlyos testi sértés bűntettének kísérlete a 8 napot meg nem haladó gyógytartamú sérülés okozása esetén akkor állapítható meg, ha az elkövetési magatartás általában és szükségszerűen maga után vonja az ennél hosszabb gyógytartamú sérülés bekövetkezését; nem állapítható meg viszont a bűntett kísérlete, ha a súlyosabb eredmény csak esetlegesen és ritkán következhetett volna be [Btk. 16. §, 170. § (1) és (2) bek.].
BH1997. 319. II. Az erőszakos közösülésre kényszerítés céljából, majd annak a véghezvitele érdekében a sértett határozott ellenállása miatt alkalmazott erőszakkal okozott súlyos testi sértés egyszersmind nem értékelhető aljas indokból elkövetettként [Btk. 170. § (1), (2) és (3) bek., 197. § (1) bek.].
BH1997. 268. Az életveszélyt okozó testi sértés bűntettének egyenes szándékkal való elkövetése - elvileg - nem kizárt ugyan, de ha az elkövető tudata a véghezviteli magatartás kifejtésekor átfogja, hogy a sértett életének a megmentése csak az időben érkező, szakszerű orvosi beavatkozás eredményeként történhet: az eshetőleges szándékkal elkövetett emberölés, illetőleg a halálos eredmény elmaradása esetén a bűntett kísérlete megállapításának van helye [Btk. 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1997. 113. A hivatali visszaélés, a hivatalos eljárás színlelésével elkövetett személyi szabadság megsértése, a könnyű testi sértés és az önbíráskodás kísérlete állapítandó meg a rendőrök terhére, akik a szolgálat teljesítése közben a sértettet - hivatalos eljárást színlelve - gépkocsijukba beültetik, őt 8 napon belül gyógyuló sérülést okozva bántalmazzák, majd felszólítják, hogy egy más személlyel szemben fennálló állítólagos tartozását olyan módon egyenlítse ki, hogy a rendőrségen nekik adjon át 120 000 forintot [Btk. 225. §, 170. § (1) bek., 175. § (1) bek., (2) bek. b) pont, 273. §, 12. § (1) bek., 16. §].
BH1997. 108. I. Életveszélyt okozó testi sértés bűntette helyett emberölés kísérletének minősül a vádlott cselekménye, aki a sértettre egy 15 cm-es pengehosszúságú konyhakéssel a hastájékra irányított, közepes erejű szúrást mért, mely legalább 10 cm-es szúrcsatornájú sérülés kétszeresen sértette a vékonybelet, a sértett életét pedig csak az idejekorán alkalmazott szakszerű orvosi beavatkozás mentette meg [Btk. 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford., 16. §].
BH1996. 624. I. A halált okozó testi sértés elkövetőjével szemben a kényszergyógyítás mellőzése, mivel nem állapítható meg, hogy a bűncselekmény az elkövető alkoholista életmódjával függ össze [Btk. 75. §, 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1996. 624. II. Szándékos bűncselekmény - halált okozó testi sértés - miatt kiszabott hosszabb tartamú szabadságvesztés mellett rendszerint a közügyektől eltiltás mellékbüntetést is alkalmazni kell [Btk. 53. §, 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1996. 572. A rendőr ellen a hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége és az ezzel összefüggésben (alaki bűnhalmazatban) álló könnyű testi sértés vétsége miatt tett feljelentés alapján - mivel e cselekmények közvádra üldözendők - nincs helye könnyű testi sértés vétsége miatt magánvádas eljárásnak [Btk. 170. § (1) bek., 226. §, Be. 9. § (2) bek., 250. § III. pont].
BH1996. 570. I. A halált okozó testi sértés bűntette esetén az eredmény tekintetében fennálló tudatos gondatlanság és a hanyagság elhatárolása szempontjából annak van meghatározó jelentősége, hogy az elkövető tudata az elkövetés időpontjában átfogta-e a sértett halála bekövetkezésének a lehetőségét, illetőleg a cselekmény halálhoz vezető következményét azért nem látta előre, mivel elmulasztotta a tőle elvárható figyelmet és körültekintést [Btk. 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1996. 568. II. A halált okozó testi sértés bűntette miatt hosszabb tartamú végrehajtandó szabadságvesztésre ítélt nem magyar állampolgárral szemben nem indokolt a kiutasítás mellékbüntetés alkalmazása [Btk. 61. §, 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1996. 512. I. Az ún. skinheadek (bőrfejűek) iránti együttérzésből fakadóan a hazánkban tartózkodó, más állampolgárságú vagy színes bőrű személyekkel szemben az ellenséges érzület által motivált erőszakos cselekményt megvalósító fiatalkorúak testi sértési cselekményei - minthogy erkölcsileg is mélyen elvetendő indítékból fakadnak - aljas indokból elkövetettként minősülnek [Btk. 170. § (3) bek.].
BH1996. 512. II. A könnyű testi sértés, illetve ennek kísérlete esetén nem szükséges a magánindítvány, ha a cselekmény aljas indokból elkövetettként minősül [Btk. 170. § (1) bek., (3) bek. l. tétel, (7) bek., Be. 123. §].
BH1996. 512. III. A bűnsegédi bűnrészesség megállapítására nincs alap, ha a terhelt a társtettesek által megvalósított, aljas indokból elkövetett súlyos testi sértés bűntette kísérletének a befejezése után érkezik a helyszínre, és a tényállásszerű testi sértési cselekmény elkövetésében ténylegesen nem vesz részt [Btk. 21. § (2) bek., 170. § (3) bek. 2. tétel].
BH1996. 511. Önmagában abból a körülményből, hogy a sérülés előidézéséhez használt eszköz különösen veszélyes, és a célzott testtájékon életfontosságú szervek vannak, nem lehet az emberölésre irányuló eshetőleges szándékra következtetni, ha az elkövetés további mozzanatai és az alanyi oldalon jelentkező körülmények ezt nem támasztják alá [Btk. 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford., 16. §].
BH1996. 510. Az életveszélyt okozó testi sértés bűntette miatt felfüggesztett szabadságvesztésre ítélt vádlottnak a büntetett előélethez fűződő hátrányok alól történt előzetes mentesítése törvénysértő arra hivatkozással, hogy a vádlott a bűncselekmény elkövetése után olyan állást vállalt, amelynél a büntetlen előélet alkalmazási feltétel [Btk. 104. § 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1996. 508. A halált okozó testi sértés esetén a jogos védelem túllépése állapítható meg, ha a vádlott a javai elleni támadással jogtalanul fellépő ittas hozzátartozóját - a testvérét - a további garázda tevékenységének a megakadályozása végett ököllel, több ízben, erőteljesen arcul üti, és a sértett a földre zuhanva a halálát eredményező koponyasérülést szenved [Btk. 29. § (3) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1996. 457. I. Felfüggesztett pénzbüntetés kiszabása súlyos testi sértés bűntettének kísérlete és a közokirat-hamisítás bűntette miatt a 62 éves, súlyosan beteg, beszámítási képességében súlyos fokban korlátozott vádlottal szemben [Btk. 51. §, 89. § (1) bek., 170. § (2) bek., 274. § (1) bek. b) pont].
BH1996. 456. Abban az esetben, ha a cselekmény tárgyi és alanyi ismérveinek az együttes vizsgálata során nincs elegendő adat annak a megnyugtató és teljes bizonyossággal történő megállapítására, hogy az elkövető tudata a véghezviteli magatartás kifejtésének időpontjában átfogta az életveszélyes sérülés bekövetkezésének a reális lehetőségét: a cselekmény nem a be nem következett eredmény szerinti életveszélyt okozó testi sértés bűntette kísérletének, hanem a tényleges gyógytartamhoz igazodó testi sértés bűncselekményeként minősül [Btk. 13. §, 16. §, 170. § (2) bek. és (5) bek. 1. ford.].
BH1996. 405. I. A jogos védelem megítélésénél sem a szükségesség, sem az arányosság követelményét nem sérti, ha az elkövető a testi épsége ellen irányuló jogtalan támadás elhárítása során, a védekezés folytán a támadójával szemben életveszélyt eredményező sérülést okoz [Btk. 29. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1996. 295. I. Amennyiben a rablótámadás, valamint ennek során a sértettnek könnyű testi sérülést okozó bántalmazás - mint elkövetési magatartás - és a sértett bekövetkezett halála - mint eredmény - között az okozati összefüggés csupán valószínű, továbbá teljes bizonyossággal annak a megállapítására sincs alap, hogy a sértettnek a fennálló többféle, természetes megbetegedésből származó halálok mellett együttható oki szerepe (concausa) volt annak a lelki megrázkódtatásnak, amelyet az elkövetők támadása idézett elő: a gondatlanságból elkövetett emberölés vétségének, illetőleg a halált okozó testi sértés bűntettének a megállapítására nem kerülhet sor [Btk. 166. § (4) bek., 170. § (5) bek. 2. ford., 321. §, Be. 214. § (3) bek. b) pont].
BH1996. 236. Az önkéntes eredményelhárítás folytán az emberölés kísérlete helyett az életveszélyt okozó testi sértés bűntette megállapításának van helye akkor is, ha a halálos eredmény elhárítása az elkövető által segítségül hívott más személy közreműködésével történik [Btk. 17. § (3) és (4) bek., 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1996. 133. Téves annak a vádlottnak a felmentése a társtettesként elkövetett súlyos testi sértés vádja alól, aki a társaival szándékegységben és testi sértési szándékkal bántalmazza a sértettet, de nem állapítható meg, hogy melyikük okozta a 8 napon túl gyógyuló sérülést [Btk. 170. §, 20. § (2) bak.].
BH1996. 70. I. A más javai ellen intézett jogellenes magatartás elhárítása érdekében jogos védelmi helyzetben levő személlyel szemben fellépő elkövető javára fogalmilag kizárt a jogos védelmi helyzet jogszerű megállapítása [Btk. 29. § (1) bek., 321. § (1) bek., 170. § (2) bek.].
BH1996. 16. A bűncselekmény jogi minősítésének megváltoztatása esetén nincs helye felmentő ítéleti rendelkezés meghozatalának, ha a halált okozó testi sértés bűntette miatt emelt vád esetén az elkövető bántalmazó magatartása és a sértett bekövetkezett halála között az okozati összefüggés nem állapítható meg [Be. 163. § (2) bek., 220. § (1) és (2) bek., Btk. 170. § (2) bek. és (5) bek. 2. ford.].
BH1996. 6. A gondatlanságból elkövetett súlyos testi sértés vétsége helyett súlyos testi sértés bűntettének minősül a vádlott cselekménye, aki a sértettet testi sértés okozására irányuló szándékkal, legalább közepes erővel, ököllel halántékon ütötte, és az ütéstől hanyatteső sértett a fejét a betontalapzatba ütötte, és ennek következtében koponyaalapi törést és közepes fokú agyrázkódást szenvedett [Btk. 170. § (2) és (6) bek., 13., 14. §].
BH1995. 688. A testi sértésnek és a foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetésnek az elhatárolása szempontjából annak van jelentősége, hogy az elkövető szándéka a sértett testi épségének a sérelmére vagy csupán a veszélyhelyzet szándékos előidézésére irányult-e, és a ténylegesen bekövetkezett eredmény tekintetében fennálló bűnösség a szándékosságnak vagy a gondatlanságnak az ismérveit tükrözi-e [Btk. 170. § (6) bek. 1. tétele, 171. § (3) bek. 1. tétele].
BH1995. 615. II. A ténylegesen bekövetkezett, 8 napon túl gyógyuló testi sértésnél súlyosabb - életveszéllyel járó - eredmény előidézésére irányuló szándék fennállására - így a cselekménynek életveszélyt okozó testi sértés bűntette kísérleteként történő értékelésére - nincs alap, ha a sértett a bántalmazással szemben védekezést nem fejtett ki, a tettlegességbe elhárítólag harmadik személy nem avatkozott be és a vádlotton kívülálló egyéb olyan külső ok sem ismerhető fel, amely az életveszélyes sérülés bekövetkezését megakadályozta volna [Btk. 16. §, 170. § (2) bek. és (5) bek. 1. fordulat].
BH1995. 553. A halált okozó testi sértés bűntette helyett a gondatlanságból elkövetett emberölés vétségének minősül, ha az elkövető az erősen ittas állapotban levő sértettet - testi sértésre irányuló szándék nélkül - meglöki, és ennek folytán a sértett a padlóra zuhanva a halálát eredményező koponyasérülést szenved [Btk. 166. § (4) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1995. 445. Ha a vádlott a súlyosan ittas sértettet testi sértés okozására irányuló szándék nélkül egy ízben, kisebb erővel, nyitott tenyérrel arcul üti, amelynek következtében a sértett hanyatt esve halálos kimenetelű koponyasérülést szenved: a cselekménye nem halált okozó testi sértés bűntettének, hanem gondatlanságból elkövetett emberölés vétségeként minősül [Btk. 166. § (4) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1995. 386. A nyereségvágyból elkövetett emberölés bűntettének kísérlete helyett rablás és életveszélyt okozó testi sértés megállapítása annak a vádlottnak a terhére, aki a bolti eladó sértettet egy kb. fél kg súlyú betondarabbal ölési szándék nélkül leüti, majd a pénztárból 15 000 forintot magához véve távozik [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 170. § (5) bek. 1. ford., 321. §, 13. §].
BH1995. 381. A szeszes ital hatása alatt álló fiatalkorú elkövetőnek a nagy pengehosszúságú, igen éles késsel, a sértett nyakára irányzott és közepes erővel leadott szúrása esetén - amely a nyaki főverőér és a belső torkolati véna sérülésével járt - az élet kioltására irányuló eshetőleges szándék fennállására kell következtetést levonni [Btk. 16. §, 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1995. 328. I. Halált okozó testi sértés és rablás bűntettének halmazata helyett eshetőleges szándékkal megvalósított, nyereségvágyból elkövetett emberölés bűntettének minősül a bűncselekmény, ha az idős sértettet - értékeinek megszerzése érdekében - a döntő erőfölényben levő vádlott testszerte ütlegeli, rugdossa, és az így létrejött sérülések következtében a sértett meghal [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1995. 325. A halált okozó testi sértés bűntette helyett gondatlanságból elkövetett emberölés vétségének minősül annak a vádlottnak a cselekménye, aki az ittas sértettet nyitott tenyérrel, testi sérülés okozása nélkül egyszer arcul üti, és ennek következtében a sértett elesik és fejét egy betonozott területbe ütve halálos sérülést szenved [Btk. 14. §, 166. § (4) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1995. 267. I. Ha a feljelentés szerint a rendőr a hivatalos eljárása során valakit bántalmazott, ez a cselekmény magánvádas eljárás keretében könnyű testi sértésként, illetve tettleges becsületsértésként akkor sem bírálható el, ha az ügyész a hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége miatt indított nyomozást, azért szüntette meg, mert magát a bántalmazást nem látta bizonyítottnak [Be. 54. §, Btk. 170. § (1) bek., 180. § (2) bek., 226. §].
BH1995. 267. II. A hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége kizárólag közvádra üldözendő bűncselekmény, a bántalmazással okozott, 8 napon belül gyógyuló sérülés esetén pedig a könnyű testi sértés vétsége halmazatban állapítandó meg, feltéve hogy az ezzel kapcsolatos magánindítványt joghatályosan előterjesztették [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (1) bek., 226. §].
BH1995. 262. I. Az akaratlagos magatartás nem értékelhető puszta "reflexmozgás"-ként, ezért tényállásszerű testi sértési cselekményt valósít meg az a vádlott, aki a kezét ütésre emelő, erősen ittas sértett támadását elhajlással elhárítja, majd őt - a körülmények különösebb mérlegelése nélkül - úgy üti arcul, hogy az a betonjárdára hanyatt esve a halálát eredményező sérülést szenved [Btk. 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1995. 258. A könnyű testi sértés vétsége miatt magánindítvány alapján indított büntetőügyben eljárt bíróságoknak az eljárás megszüntetését és megrovás alkalmazását kimondó végzése hatályon kívül helyezésének a felülvizsgálati eljárás során nincs helye, ha a társadalomra veszélyesség csekély foka folytán az intézkedés alkalmazása helyesen szolgálja a terhelt hasonló cselekmények elkövetésétől a jövőben való visszatartásának érdekeit [Btk. 28. §, 71. § (1) bek., 170. § (1) bek., Be. 213. § (1) bek. b) pont].
BH1995. 257. I. A folytatólagosság törvényi egysége nem állapítható meg, ha az elkövető a testi sértési cselekményeket egységes akaratelhatározás nélkül, kifejezetten alkalomszerűen és pillanatnyi indulatból fakadóan valósítja meg [Btk. 12. § (2) bek., 170. § (1) és (2) bek.].
BH1995. 74. Az önkéntes eredményelhárítás folytán az emberölés bűntettének kísérlete helyett életveszélyt okozó testi sértés bűntettének megállapítása [Btk. 17. § (3) bek., 16. §, 166. §. (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1995. 5. I. Életveszélyt okozó testi sértés bűntettének kísérlete helyett súlyos testi sértés bűntettének a kísérlete valósul meg, ha a vádlott a nagy pengehosszúságú késsel olyan kis erővel ad le szúrást a sértett mellére, amely ténylegesen 8 napon belül gyógyuló testi sérülést okozott [Btk. 16. §, 170. § (2) bek. és (5) bek. 1. ford.].
BH1995. 5. II. A garázdaság vétségét és a súlyos testi sértés bűntettének kísérletét bűnhalmazatban kell megállapítani, ha az említett két bűncselekmény mind a sértetteket érintően, mind pedig időbelileg, helybelileg és térbelileg elválva elkülönül, és nem alaki, hanem valóságos anyagi halmazatot alkot [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (2) bek., 271. § (1) bek., BK 93. sz.].
BH1994. 641. A testi sértés okozására irányuló közös bántalmazás esetén a halálos eredményért nem tartozik büntetőjogi felelősséggel az a vádlott, aki a halált eredményező sérülés okozásában a társaival nem vett részt, és a halálos eredmény tekintetében a gondatlansága sem állapítható meg [Btk. 14. § (1) bek., 15. §, 20. § (1) és (2) bek., 170. § (4) bek., (5) bek. 2 ford.].
BH1994. 520. Testi sértés okozására irányuló szándék és a eredményre kiterjedő gondatlanság hiánya miatt felmentés a maradandó fogyatékosságot okozó testi sértés bűntettének vádja alól [Btk. 170. § (4) bek. és (6) bek. II. tétel, Be. 214. § (3) bek. a) pont].
BH1994. 299. I. Az aljas indokból elkövetett testi sértés bűntette, illetőleg e bűntett kísérlete társtettesként vagy bűnsegédként megállapításának - és nem a nemzeti, népi, faji vagy vallási csoport elleni bűntett megállapításának - van helye, ha az ún. "bőrfejű" (skinhead) csoporthoz tartozó személyek egyes cigány származású, színes bőrű vagy arab nemzetiségű sértetteket a nemzeti, népi, faji hovatartozásuk miatt tettlegesen bántalmaznak [Btk. 156. §, 170. § (3) bek.].
BH1994. 299. II. Az ún. "bőrfejű" (skinkead) csoportban részt vevő, de a testi bántalmazásban aktívan részt nem vevő személy a szándékerősítő jelenlétével bűnsegédként valósítja meg az aljas indokból elkövetett súlyos testi sértés bűntettét, illetőleg e bűntett kísérletét [Btk. 21. § (2) bek., 170. § (3) bek.].
BH1994. 296. ilyen esetben a felbujtó esetében különös kegyetlenséggel elkövetett súlyos testi sértés bűntette megállapításának van helye [Btk. 21. § (1) bek., 170. § (4) bek. 2. ford., (5) bek. 2. ford.].
BH1994. 296. II. A tevékenység súlya és jellege folytán még a tettesi cselekményhez képest is súlyosabb büntetés kiszabását eredményező büntetőjogi felelősségre vonás alkalmazása indokolt, ha a felbujtó a képzettsége és vezetőirányító szerepe alapján veszi rá a tetteseket a sértett bántalmazására, amely végsőleg annak a halálát eredményezi [Btk. 21. § (1) bek., 83. §, 170. § (4) bek. 2. ford., (5) bek. 2. ford.].
BH1994. 231. I. Jogos védelem folytán a terhelt felmentésének van helye, ha a testi épségét a sértett részéről közvetlenül fenyegető jogtalan támadást életveszélyt okozó testi sérülést okozva hárítja el [Btk. 29. § (1) bek., 170. § (5) bek. I. ford., 15. sz. irányelv).
BH1994. 168. II. A gondatlanságból elkövetett súlyos testi sértés vétségét nem valósítja meg az óvodai dajka, aki az étkeztetés során, a forró leves tálalásakor az asztalnál ülő gyermekeket előzetesen figyelmezteti, ennek ellenére az 5 éves sértett a székről felugorva a dajka kezét meglöki, és a gyermek a rá loccsanó levestől forrázásos sérülést szenved [Btk. 14. §, 170. § (6) bek. l. tétel].
BH1994. 120. A testi sértésnek aljas indokból elkövetettként minősítése szempontjából azt kell vizsgálni, hogy az indítóokként jelentkező bosszúérzetet mi váltotta ki [Btk. 170. § (3) bek.].
BH1994. 61. A sértett lapockáján tőrkéssel legfeljebb közepes erejű szúrással ejtett, 8 napon belül gyógyuló sérülés életveszélyt okozó testi sértés bűntettének kísérlete helyett súlyos testi sértés bűntette kísérletének minősül [Btk. 170. § (2) bek., (5) bek. I. ford. 16. §).
BH1994. 59. A halált okozó testi sértés bűntettével bűnhalmazatban a személyi szabadság megsértésének vétsége nem állapítható meg, ha a két tényállásszerű magatartás egybeesik, és így a halmazat csupán látszólagos [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (1) bek. és (5) bek. 2. ford, 175. §].
BH1994. 7. I. A tudatos és a hanyag gondatlanság elhatárolása a vádlott és a sértett dulakodása közben a vádlott által nem támadó szándékkal a kezében tartott tőrkéssel okozott életveszélyes sérülés esetén [Btk. 170. § (6) bek. 3. ford., 14. §].
BH1994. 7. II. Büntetés helyett próbára bocsátás alkalmazása a 15 éves fiatalkorúval szemben, aki az anyja védelmében kapcsolódott be a családi veszekedésbe, és okozott a sértettnek életveszélyes sérülést [Btk. 108. §, 117. § (1) bek., 170. § (6) bek. 3. ford.].
BH1994. 6. Életveszélyt okozó testi sértés bűntettének kísérlete esetében a jogos védelmi helyzet megállapításának mellőzése, mivel a vádlottat a sértettel - testvérével - szemben kitérési kötelezettség terhelte [Btk. 170. § (5) bek. 1. ford., 29. § (1) és (3) bek.].
BH1994. 5. A használt eszköz (puhafa kerítésléc) jellegére, valamint a bántalmazás erejére tekintettel súlyos testi sértés bűntettének megállapítása életveszélyt okozó testi sértés bűntettének kísérlete helyett [Btk. 170. § (2) bek. és (5) bek. 1 ford., 16. §].
BH1993. 724. Az ideiglenes kényszergyógykezelés megszüntetése és a vádlott szabadlábra helyezésének elrendelése indokolt, ha a nyomozás során feltárt adatok arra utalnak, hogy a kóros elmeállapotú vádlott a terhére rótt bűncselekményt jogos védelmi helyzetben követte el [Be. 98. § (1) és (2) bek., Btk. 74. § (1) bek., 29. § (1) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1993. 653. Testi sértési cselekmény esetén a valóságosnál súlyosabb eredményért kísérlet címén akkor van helye a büntetőjogi felelősség megállapításának, ha a tárgyi és az alanyi körülményekből az a következtetés vonható le, hogy az elkövető szándéka legalább eshetőlegesen - a súlyosabb eredmény előidézésére irányult, amely az elkövetőn kívülálló okból maradt el [Btk. 16. §, 170. § (2) bek., (5) bek. l. ford.].
BH1993. 594. I. A halált okozó testi sértés bűntette helyett erős felindulásban elkövetett emberölés bűntette megállapításának van helye, ha nincs alap annak megállapítására, hogy az elkövető szándéka kizárólag testi sértés előidézésére irányult, ugyanakkor azonban az elkövetőt az ölési szándékának a kialakulása során fiziológiás jellegű és méltányolható okból keletkezett indulata vezette [Btk. 170. § (5) bek. 2. ford., 167. §].
BH1993. 592. Az életveszélyt okozó testi sértést elkövető és a törvénnyel már korábban is összeütközésbe került külföldi állampolgárságú vádlottal szemben mellékbüntetésként az országból való kiutasítás alkalmazása indokolt [Btk. 61. §, 170. § (5) bek. l. ford.].
BH1993. 591. A halált okozó testi sértés bűntette esetében az enyhítő rendelkezés alkalmazását teszi indokolttá, ha a testi sértési cselekmény csupán eshetőleges szándékkal elkövetett, az eredmény tekintetében az elkövetőt csupán a hanyag gondatlanság terheli, és a halálos eredmény bekövetkezésében az orvosi ellátás során történt diagnosztikai tévedés is közrehatott [Btk. 87. § (1) bek., 83. §, 170. § (5) bek. Z. ford.].
BH1993. 538. Életveszélyt okozó testi sértés bűntette helyett e bűntett kísérletének a megállapítása, amikor a sértett nem szenvedett életveszélyt eredményező sérülést, de a körülményekből arra kell következtetni, hogy az elkövető szándéka eshetőlegesen az életveszélyes sérülés előidézésére is kiterjedt [Btk. 170. § (5) bek. 1. ford., 16. §].
BH1993. 534. Jogos védelem okából nem büntethető az elkövető, ha a testi épsége ellen irányuló támadást életveszélyt okozó testi sértéssel hárítja el, de az arányosság túllépése a sértett által kiprovokált pánikhelyzetében a tudatszűkült állapotával állt összefüggésben [Btk. 29. § (2) és (3) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1993. 475. I. Az élet és testi épség elleni szándékos bűncselekmények, valamint a testi sérüléssel járó vagy halált eredményező, foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés az elkövető szándékának a vizsgálata alapján határolható el [Btk. 166. §, 170. §, 171. § (3) bek. II. tétel és (4) bek.].
BH1993. 405. Életveszélyt okozó testi sértés bűntette kísérletének megállapítása emberölés kísérlete helyett, amikor a vádlott csapkodó mozdulatokkal a fekvő helyzetben levő sértett nyakát és állát sebzi meg késsel, és ezzel nyolc napon belül gyógyuló sérüléseket okoz [Btk. 170. § (5) bek. 1. ford., 166. § (1) bek., 16., §].
BH1993. 401. I. A vádlott bezárt lakrészébe erőszakkal történő jogellenes behatolás alkalmas lehet arra, hogy a közvetlenül fenyegető támadás lehetőségét felidézze, de a jogtalan behatolás után - támadás nélkül - nyomban eltávozó személy sérelmére elkövetett bűncselekmény tettesének a javára a jogos védelem nem állapítható meg [Btk. 29. §, 170. § (5) bek. l. ford.].
BH1993. 401. II. A gondatlan magatartással okozott könnyű testi sértés bűncselekményt nem valósít meg [Btk. 14. §, 170. § (1) bek.].
BH1993. 401. III. Az életveszélyt okozó testi sértés bűntette távoli kísérletének a megállapítása megalapozhatja az ún. kétszeres enyhítés alkalmazását, ugyanakkor ennél a bűncselekménynél a szándék eshetőleges volta nem értékelhető enyhítő körülményként [Btk. 87. § (3) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1993. 278. Társtettesként elkövetett, életveszélyt okozó testi sértés bűntette elkövetőinek a felelősségre vonását nem akadályozza, hogy a bűncselekmény két másik elkövetőjét a bíróság már jogerősen elítélte [Btk. 170. § (5) bek. l. ford., Be. 13. § d) pont].
BH1993. 214. Nincs helye az életveszélyt okozó testi sértés büntette kísérletének a megállapítására életveszély tényleges létrejötte hiányában, ha az eredmény tekintetében az elkövetőt csupán gondatlanság terheli; ebben az esetben csak súlyos testi sértés büntettében állapítható meg a terhelt büntetőjogi felelőssége [Btk. 170. § (2) bek. és (5) bek. 1. ford.].
BH1993. 75. Jogos védelem esetén nem lehet szó az arányosság megsértéséről, ha az elkövető a testi épsége ellen irányuló jogtalan támadást a sértett halálát eredményező testi sértés okozásával hárítja el [Btk. 29. § (1) bek., 170. § (5) bek. 2. ford., 15. sz. Irányelv].
BH1993. 74. Halált okozó testi sértés esetén az eredményt illetően nem a tudatos gondatlanság (luxuria), hanem a hanyag gondatlanság (negligencia) állapítható meg, ha az elkövető késsel, közepes erővel, a sértett lábszárára leadott szúrása a verőér sérülését okozza, és a sértett heveny vérvesztéses sokk miatt meghal [Btk. 14. § 170. § (5) bek. 2. ford.]
BH1992. 564. I. A testi sértés elleni bűncselekmény kísérlete miatt a büntetőjogi felelősség megállapításának csak akkor van helye, ha a súlyosabb eredmény létrehozására irányuló szándékosság megállapítható [Btk. 16. §, 170. § (2) bek., (5) bek. 1. ford.].
BH1992. 564. II. A testi sértés elleni bűncselekmények esetében a ténylegesen bekövetkezett eredményhez képest a súlyosabb jogkövetkezménnyel járó bűncselekmény kísérlete miatt a büntetőjogi felelősség csak akkor állapítható meg, ha a súlyosabb eredmény bekövetkezése az elkövetőn kívül álló okok folytán marad el [Btk. 16. §, 170. § (2) bek., (5) bek. 1. ford.].
BH1992. 511. I. Az eshetőleges szándékkal elkövetett életveszélyt okozó testi sértés bűntette helyett gondatlanságból elkövetett életveszélyt okozó testi sértés vétségének megállapítása [Btk. 13. §, 14. §, 170. § (5) bek. 1 ford., (6) bek. 3. tétel].
BH1992. 449. A rendőrség hivatásos állományú tagja által a szolgálati helyen vagy a szolgálattal összefüggésben elkövetett nem katonai bűncselekmény nem tartozik katonai büntetőeljárásra [Be. 24. §, 28. §, 34. § (3) bek., 331. § (1) bek., Btk. 225. §, 226. §, 170. § (1) bek.].
BH1992. 443. Az életveszélyt okozó testi sértésnek eshetőleges szándékkal elkövetése nem értékelhető enyhítő körülményként, ennél a bűncselekménynél csupán az vehető enyhítő körülményként figyelembe, ha az eredmény tekintetében az elkövetőt gondatlanság terheli; más a helyzet az élet elleni bűncselekmény esetében, amelynek az eshetőleges szándékkal elkövetését enyhítő körülményként kell értékelni [Btk. 83. §, 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1992. 373. Ha az elkövető testi sértés okozására irányuló szándékkal a segédmotoros kerékpáron haladó sértettre támadva neki életveszélyes sérülést okoz: a magatartás a testi sértési cselekményen túlmenően egyszersmind a közlekedés biztonsága elleni bűntettként nem minősülhet [Btk. 170. § (5) bek., I. ford., 184. § (1) bek., BK 123. sz.].
BH1992. 220. Több elkövető esetén mint társtettes a súlyos testi sértés bűntette miatt büntetőjogi felelősségre vonható az az elkövető, aki a meg nem vádolt társaival akarategységben vett részt a sértett bántalmazásában [Btk. 20. § (2) bek., 170. § (2) bek., Be. 209. §, Sztv. 94. § (1) bek.].
BH1992. 218. I. Ha az elkövető a tényállásszerű ölési cselekmény elkövetése után nyomban intézkedést tesz a sértett azonnali kórházba szállítása iránt, és annak halála az elkövető segítségnyújtásának eredményeként orvosi műtéttel válik elháríthatóvá: önkéntes eredmény-elhárítás folytán a cselekmény emberölés bűntettének a kísérlete helyett életveszélyt okozó testi sértés bűntetteként minősül [Btk. 16. §, 17. § (3) bek., 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1992. 215. I. Az erőszakos jellegű, ittasan elkövetett bűncselekmények miatt már több esetben elítélt terhelt által a bosszúból és megismétlődő támadással véghezvitt halál okozó testi sértés esetén törvénysértő a törvényi büntetési tétel alsó határát megközelítő szabadságvesztés kiszabása [Btk. 83. §, 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1992. 215. II. A préterintencionális bűncselekmény az eredmény bekövetkezésével befejezett; ez utóbbi időpont jön figyelembe a végrehajtási kegyelem alkalmazása szempontjából is [Btk. 170. § (5) bek. 2. ford., 1990. évi XXXIX. tv. 5. §].
BH1991. 460. A fogolyszökés bűntettének nem az előkészülete, hanem a kísérlete valósul meg, ha a rendőrségi fogdában őrizetben levő terhelt az őrt - a szökés véghezvitele érdekében - súlyos testi sértést okozva bántalmazza, majd a fogda kulcsa után kutat; ilyen esetben a súlyos testi sértés bűntette nem értékelhető aljas célból elkövetettként [Btk. 16. §, 18. §, 97. § (1) bek., 98. § (1) bek., 170. § (2) és (3) bek., 245. §].
BH1991. 424. I. Az erőszakos közösülés véghezvitele érdekében megvalósított súlyos testi sértés büntette - a nemi erkölcs elleni bűncselekménnyel bűnhalmazatban - aljas indokból (célból) elkövetettként nem értékelhető [Btk. 170. § (2) és (3) bek. 2. tétele, 17. § (1) bek.].
BH1991. 423. I. Az a körülmény, hogy a vádlott rendőr, nem zárja ki a könnyű testi sértés vétségének magánvádas eljárásban való elbírálását [Btk. 170. § (1) bek., 122. §, Be. 311. §].
BH1991. 341. A magánindítvány hiánya okából nincs helye a magánvádas eljárás megszüntetésének, ha a feljelentést a magánvádló hozzátartozója a meghatalmazás csatolása nélkül tette meg; ilyen esetben a meghatalmazás - meghatározott határidőn belüli - pótlólagos csatolására kell a magánvádlót felhívni [Btk. 31. § (2) bek., 170. § (7) bek., Be. 31. § (2) bek., 58. § (1), (2) bek. b) pont, 123. § (3) bek., 314. §].
BH1991. 264. A testi sértésre irányuló szándékos cselekmény esetén az elkövetőt nem gondatlanságból okozott, hanem szándékos testi sértés büntette miatt terheli a büntetőjogi felelősség akkor is, ha az eredmény tekintetében csupán gondatlanság állapítható meg [Btk. 15. §, 170. § (2) és (6) bek.].
BH1991. 136. A gyalogos tettese lehet a gondatlanságból elkövetett súlyos testi sértés vétségének, ha az úttesten való szabálytalan és megtévesztő magatartásával okozójává válik annak, hogy a járművezető baleset folytán maga is súlyos sérülést szenved [Btk. 170. § (6) bek. 1. tétel].
BH1991. 53. I. Életveszélyt okozó, gondatlanságból elkövetett testi sértés téves megállapítása gondatlanságból okozott súlyos testi sértés helyett [Btk. 170. § (6) bek 1. és 3. tétel].
BH1991. 53. II. Büntetés kiszabása helyett próbára bocsátás alkalmazása gondatlanságból okozott súlyos testi sértés esetén [Btk. 72. § 170. § (6) bek. 1. tétel].
BH1991. 50. A taxi-gépkocsivezető testi épsége és vagyona, valamint a közlekedés biztonsága ellen elkövetett bűncselekmények jogi értékelése [Btk. 83. §, 170. § (5) bek. 1. ford., 184. § (1) bek., 323. § (2) bek. b) pont].
BH1990. 413. Az emberölés és a halált okozó testi sértés elhatárolása, a kölcsönös dulakodás során a sértett combjára irányított késszúrás esetén [Btk. 170. § (5) bek. 2. ford., 166. § (1) bek.].
BH1990. 409. A kifogásolható életvezetésű fiatal felnőtt terheltre garázdaság és könnyű testi sértés miatt kiszabott, végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztés mellett pártfogó felügyelet alkalmazása indokolt [Btk. 82. § (1) bek., 89. § (1) bek., 170. § (1) bek., 271. § (1) bek., Bv. tvr. 96. és 97. §].
BH1990. 369. Súlyos testi sértés bűntette helyett életveszélyt okozó testi sértés bűntettének téves megállapítása és a vádlottal szemben törvénysértően súlyos büntetés kiszabása [Btk. 170. § (2), (5) bek. 1. ford., 89. §].
BH1990. 363. Közvetett életveszély létrejötte esetén az életveszélyt okozó testi sértés bűntettének befejezett alakzata valósul meg [Btk. 16. §, 170. § (5) bek., Be. 259. § (2) bek.].
BH1990. 325. A kiskorú veszélyeztetésének bűntettét és súlyos testi sértés bűntettének a kísérletét elkövető vádlott felmentése - a megváltozott jogszabályra tekintettel - a közveszélyes munkakerülés vétségének a vádja alól (Btk. 195. § (1) bek., 170. § (2) bek., 2. §, 1989. évi XXIII. tv. 2. § (2) bek., Be. 214. § (3) bek. a) pont].
BH1990. 324. A könnyű testi sértést elkövető, többszörös visszaesővel szemben pénzbüntetés törvénysértő kiszabása [Btk. 170. § (1) bek., 97. §, 98. §].
BH1990. 322. A bűnhalmazat súlyosító körülményként értékelésének feltétele [Btk. 12. § (1) bek., 85. § (2) bek., 170. § (5) bek. 1. ford., 229. § (1) bek., 12. és 20. sz. Irányelv].
BH1990. 292. A dolog elleni erőszakkal elkövetett lopás és könnyű testi sértés bűnhalmazatban megállapítása rablás helyett [Btk 316. § (2) bek. d) pont, 170. § (1) bek., 321. § (1) bek., 12. § (1) bek.].
BH1990. 290. A közlekedés biztonsága elleni bűntett alapesetét és ezzel halmazatban a maradandó fogyatékosságot okozó testi sértés bűntettét kell megállapítani, ha nem a közlekedő jármű vezetője elleni erőszak során, hanem az ezt követő bántalmazás kapcsán okozta az elkövető a sértett sérüléseit [Btk. 184. § (1) bek., 170. § (4) bek.].
BH1990. 289. A súlyos testi sértés bűntettét kell megállapítani, ha az elkövető szándéka a bántalmazáson kívül a sérülés okozását is átfogja, de a sérülés jellegére nézve csak gondatlanság terheli [Btk. 170. § (2) bek., 15. §].
BH1990. 203. Gondatlanságból okozott súlyos testi sértés, közúti baleset okozása és segítségnyújtás elmulasztása megállapításánál irányadó szempontok [Btk. 170. § (6) bek., 187. § (1) bek., 172. §].
BH1990. 171. A magánlaksértés vétsége mellett a könnyű testi sértés vétségének a megállapítása, ha az ügyész a vádiratban a vád keretei között a tényeket előadja, függetlenül attól, hogy azok mindegyikét jogilag minősíti-e vagy sem [Be. 9. § (2) bek., Btk. 176. § (1) bek., 170. § (1) bek.].
BH1990. 45. Súlyos testi sértés bűntettének kísérlete esetén végrehajtásában próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztés helyett pénzbüntetés kiszabása [Btk. 170. § (2) bek., 89. §, 87. § (2) bek. e) pont, 51. §].
BH1990. 43. A könnyű testi sértés aljas indokból elkövetettként minősül, ha a terhelt amiatt bántalmazza a házastársát, hogy megakadályozza az ütlegelése folytán életveszélyes sérülést szenvedett kisgyermekének az orvoshoz vitelét [Btk. 170. § (1) bek., (3) bek. 1. tétele].
BH1990. 8. A jogos védelem szükséges mértékét ijedtségből túllépő vádlott által elkövetett életveszélyt okozó testi sértés büntette esetén a kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának próbaidőre felfüggesztése [Btk. 170. § (5) bek. I. ford., 29. § (3) bek., 89. §].
BH1990. 7. Ha időbelileg elkülönülő elkövetési magatartással valósul meg a súlyos testi sértés bűntettének kísérlete és a garázdaság vétsége: a bűnhalmazat megállapításának van helye [Btk. 170. § (2) bek., 271. § (1) bek., 12. § (1) bek., BK 93. szám].
BH1990. 3. A lényegesen fiatalabb, erős fizikumú sértett támadásával szemben fellépő vádlottnak jogos védelem címén felmentése az életveszélyt okozó testi sértés bűntette miatt emelt vád alól [Btk. 29. § (1) bek., 170. § (5) bek. I ford.].
BH1990. 1. A jogos védelem szükségességének a megítélése nem szűkíthető le a támadó és védekező személynél levő eszközök veszélyességének a vizsgálatára [Btk. 29. §, 170. § (5) bek. I. ford.].
BH1989. 477. Megalapozatlan megállapítása könnyű testi sértés vétségének [Be. 239. § (2) bek. a) pont, 61. § (4) bek., Btk. 170. § (1) bek.].
BH1989. 476. Könnyű testi sértés vétsége miatt indult büntető ügyben a magánindítvány késedelmes előterjesztésének indokolatlan megállapítása [Be. 123. §, BÜSZ. 123/1973. (I. K. 1974. I.) IM sz. ut. 26. § (1) bek., Btk. 170. § (1) bek.].
BH1989. 467. Jogos védelem megállapítása súlyos testi sértés büntette esetén [Btk. 29. §, 170. § (2) bek.].
BH1989. 430. A testi sértés nem minősül aljas indokból elkövetettként, ha a terhelt az apja életének a sértett által történt kioltása miatti indítékból fakadóan, miatti megtorlásként bántalmazza a sértettet; ugyanakkor az miatti indíték méltányolható motívumként nem értékelhető [Btk. 170. § (3) bek.].
BH1989. 380. Közfeladatot ellátó személy elleni erőszak téves megállapítása kollégiumi portás sérelmére [Btk. 230. § c) pont, Btk. 170. § (1) bek.].
BH1989. 341. Halált okozó testi sértés helyett emberölés megállapításának van helye, ha a terhelt az ajtó üvege mögött álló sértettet vasvillával fejbeszúrja [Btk. 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1989. 303. A szülői felügyelet kötelező megszüntetése a kiskorú gyermek sérelmére elkövetett bűncselekmény esetén [Btk 195. § (1) bek., 170. § (2) bek., Csjt 88. § (1) bek. c) pont].
BH1989. 217. Életveszélyt okozó testi sértés bűntettének kísérlete helyett súlyos testi sértés bűntettének megállapítása, amikor a terhelt a kerékpáron ülő, mozgásban levő sértettet a nála levő eszközzel fejbeütve 8 napon túl gyógyuló sérülést okoz [Btk. 170. § (2) bek., (5) bek. 1. ford.].
BH1989. 216. A közveszélyes munkakerülést is elkövető terhelttel szemben felfüggesztett szabadságvesztés alkalmazása mellett pártfogó felügyelet elrendelése is célszerű [Btk 89. §, 82. §, 170. § (2) bek., 266. §].
BH1989. 141. I. Nyereségvágyból elkövetett emberölés büntette helyett halált okozó testi sértés és rablás téves megállapítása [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 170. § (5) bek. 2 ford., 321. §].
BH1989. 135. A magántaxi-gépkocsivezető ellen intézett erőszakos támadás esetén az elkövetővel szemben szigorú szabadságvesztés és közügyektől eltiltás kiszabása indokolt [Btk. 83. §, 170. § (5) bek., 1. ford.].
BH1989. 133. Súlyos testi sértés és hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége esetén az eljárás megszüntetése és fegyelmi eljárásra utalás [Btk. 125. §, 170. § (2) bek., 226. §, Be. 342/A. §].
BH1989. 90. I. Ittas állapota miatt tudatzavarban levő hozzátartozó jogtalan támadásával szemben a jogos védelmi helyzet megállapításának mellőzése [Btk. 29. §., 166. §. (1) bek., 170. §. (5) bek. 2. ford.].
BH1989. 90. II. Halált okozó testi sértés bűntette helyett az emberölés bűntettének téves megállapítása [Btk 166. §. (1) bek., 170. §. (5) bek. 2. ford.].
BH1989. 49. Súlyos testi sértés büntette esetén az előzetes bírósági mentesítés törvénysértő alkalmazása [Btk 104. §., 170. §. (2) bek.]
BH1989. 48. A szándékosan elkövetett bűncselekmény társtettesi megvalósítását nem zárja ki az a körülmény, hogy az eredmény tekintetében gondatlanság állapítható meg [Btk 20. §. (2) bek., 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1989. 2. Az életveszélyt okozó testi sértés esetében a jogos védelem megállapításánál a szükségesség és az arányosság kérdése [Btk. 29. § (1) bek, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1988. 433. Életveszélyt okozó testi sértés büntette miatt kiszabott 1 évet meghaladó szabadságvesztés végrehajtásának próbaidőre felfüggesztése [Btk. 89. § (2) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1988. 428. Életveszélyt okozó testi sértés büntette miatt kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának felfüggesztése a jogos védelem túllépése esetén [Btk. 29. § (3) bek., 89. § (2) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1988. 383. Életveszélyt okozó testi sértés kísérlete megállapításának feltételei [Btk. 16. §, 170. § (5) bek.].
BH1988. 340. A kiskorú sértett maradandó fogyatékosságot okozó bántalmazása esetén a súlyos testi sértés különös kegyetlenséggel elkövetett is minősítése, és a törvénysértően enyhe büntetés súlyosítása [Btk. 170. § (4) bek.].
BH1988. 302. A garázdaság kisegítő (szubszidiárius) jellege nem érvényesül anyagi halmazat esetén [Btk. 271. § 12. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford., 324. § (1) bek., (2) bek. a) pont, BK 93. sz.].
BH1988. 299. Halált okozó testi sérülés bekövetkeztével számolhat az, aki a 85 éves rokkant sértettet erőteljes ökölcsapással sújtja. [Btk. 170. § (2) bek. és (5) bek. 2. ford.].
BH1988. 295. Életveszélyt okozó testi sértés büntette helyett e bűntett kísérletének téves megállapítása [Btk. 16. §, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1988. 264. II. A könnyű testi sértés és az önbíráskodás kísérletének bűnhalmazatban megállapítása [Btk. 170. § (1) bek., 273. § (1) bek., 12. § (1) bek.].
BH1988. 262. Életveszélyt okozó testi sértés bűntettének a kísérletét valósítja meg a 7 éves gyermeknek kalapáccsal kis-közepes erővel történő fejbeütése, amelynek folytán benyomódásos koponyacsonttörés keletkezik [Btk. 170. § (5) bek., 1. fordulat, 16. § ].
BH1988. 261. I. A súlyos testi sértés különös kegyetlenséggel elkövetettként minősül, ha az elkövető a sértettet többször ököllel fejen üti, majd a földre került, magatehetetlen személy fejét többször durván rugdalja [Btk. 170. § (4) bek. 2. ford.].
BH1988. 213. A súlyos testi sértés bűntettében bűnsegéd, aki a tettesi magatartást kifejtő házastársával egyetértésben a bántalmazásnál végig jelen van és a sértett kezei-lábai összekötözésében is tevékenyen részt vesz [Btk 21. § (2) bek., 170. § (2) bek.].
BH1988. 212. I. Az életveszélyt okozó testi sértés bűntettének társtettesként elkövetése megállapítható akkor is, ha az elkövetőket az eredmény tekintetében csupán gondatlanság terheli [Btk 20. § (2) bek., 170. § (5) bek. 1. fordulat].
BH1988. 211. Életveszélyt okozó testi sértés befejezett bűncselekménye helyett kísérlet téves megállapítása [Btk 16. §, 170. § (5) bek. 1. fordulat].
BH1988. 169. Folytatólagosság téves megállapítása súlyos testi sértés büntette esetén [Btk. 12. § (2) bek., 170. § (2) bek., ]
BH1988. 127. A légfegyver általában nem alkalmas eszköz az emberölés elkövetésére [Btk. 137. § 3. pont, 170. § (5) bek.].
BH1988. 64. I. A pénzszerzés meghiúsulása miatt kialakult bosszútól motivált testi sértés aljas indokból elkövetettnek minősül [Btk. 170. § (3) bek.].
BH1988. 64. II. A különös visszaeső elkövetővel szemben törvénysértően enyhe büntetés kiszabása [Btk. 83., 97. §, 170. § (3) bek.].
BH1987. 385. I. Az elkövetési magatartással okozati összefüggésben bekövetkezett halálos eredmény esetén sincs helye a halált okozó testi sértés megállapításának, ha az elkövető szándéka nem irányult testi sértés elkövetésére [Btk. 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1987. 384. Életveszélyt okozó testi sértés esetén az eshetőleges szándékkal elkövetés nem lehet súlyosító körülmény [Btk. 83. §, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1987. 381. Téves próbára bocsátása a kifogásolható előéletű, garázdaság vétségét útonálló módon elkövető sorkatonának [Btk. 72. §, 170. § (1) bek., 271. § (1) bek.].
BH1987. 350. A hatáskört és az illetékességet hivatalból kell vizsgálni függetlenül attól, hogy az ügy vádemelés vagy áttétel folytán került-e a megyei bíróság elé [Be. 33. § (1) be., 167. § (1) bek., Btk. 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1987. 343. A súlyos testi sértés büntette kísérletének és ittas járművezetés vétségének megalapozatlan megállapítása [Btk. 170. § (2) bek., 188. § (1) bek.].
BH1987. 339. A korábban szigorított őrizetben volt terhelt esetében a visszaesés és az egyéb jogkövetelmények alkalmazása szempontjából az ideiglenes elbocsátás véglegessé válásának a napja az irányadó [Btk. 78. § (3) bek., 90. § b) pont, 137. § 12. pont, 170. § (2) bek.].
BH1987. 337. Jogos védelem esetén a jogtalan támadás és az elhárító cselekmény aránytalanságának téves megállapítása [Btk. 29. § (1) bek., 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1987. 304. Rövid tartalmú, végrehajtásában próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztés helyett pénzbüntetés kiszabása súlyos testi sértés büntette esetén [Btk. 83. §, 87. § (2) bek. e) pont, 170. § (2) bek]
BH1987. 269. Halált okozó testi sértést valósít meg, ha az elkövető "tréfából"olyan állatgyógyászati szert kever a sértett italába, amely annak a halálához vezet [Btk 170. § (5) bek. 2. ford.].
BH1987. 268. Törvénysértően enyhe büntetések kiszabása halált okozó testi sértést, rablást és súlyos testi sértést elkövető vádlottakkal szemben [Btk 170. § (2) bek., és (5) bek. 2. ford., 321. § (3) bek. c) pont].
BH1987. 263. I. Ugyanazon sértett sérelmére, azonos alkalommal és egységes akaratelhatározásból folyóan elkövetett életveszélyt okozó testi sértés kísérleteként értékelt cselekménybe beleolvad a 8 napon belül gyógyuló testi sértés cselekmény;a magatartás egységes jogi megítélésének van helye [Btk 12. § (1) bek., 170. § (1) bek., (5 bek. 1. ford.]
BH1987. 261. A büntetlen és a sorkatonai szolgálatát kifogástalanul teljesítő vádlottra súlyos testi sértés miatt végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztés alkalmazása [Btk 89. § (1), (3) bek., 170. § (1), (2) bek.].
BH1987. 153. Törvénysértően enyhe büntetés kiszabása különös, illetőleg többszörös visszaeső elkövetővel szemben [Btk 170. § (2) bek., 83., 97. §, 98. §].
BH1987. 145. Katonai fegyelemsértést jelentő katona bántalmazásának jogi minősítése [Btk. 170. § (1) és (3) bek.].
BH1987. 111. Az életveszélyt okozó testi sértés szándékos, illetőleg tudatos gondatlanságból (luxuria) megvalósításának elhatárolásánál irányadó szempontok [Btk. 170. § (5) bek. 1. fordulat, (6) bek. 3. fordulat].
BH1987. 76. A bírósági hatáskör megállapításánál irányadó szempontok [Be. 25. § f) pont, Btk 166. § (1) bek., 170. § (2) és (5) bek. 1. fordulat].
BH1987. 72. Az életveszélyt okozó testi sértési cselekmény tekintetében az elkövető különös visszaeső, ha 5 éven belül könnyű testi sértés vétsége miatt volt végrehajtandó szabadságvesztésre elítélve [Btk. 170. § (1) bek., (5) bek. 1. ford., 137. § 13. pont].
BH1987. 71. Életveszélyt okozó testi sértést is eredményező tömegverekedés résztvevőinek kirívóan enyhe büntetése [Btk. 170. § (5) bek. 1. ford., 83. §].
BH1987. 70. A súlyos testi sértés és egyéb bűncselekmények mellett elkövetett közveszélyes munkakerülés szabálysértése miatt az eljárás törvénysértő megszüntetése [Btk. 170. § (2) bek., 271. § (1) bek., 316. § (3) bek., Sztv. 91. § (1) bek.].
BH1987. 2. Életveszélyt okozó testi sértés törvénysértő megállapítása, ha az eredmény tekintetében még gondatlanság sem áll fenn [Btk. 15. §, 170. § (5) bek. 1. ford.].
BH1986. 485. Szándékegység hiányában nem állapítható meg a pszichikai bűnsegély [Btk. 21. § (2) bek., 170. § (2) bek.].
BH1986. 445. Higított háztartási sósav felhasználásával elkövetett bántalmazás minősítése és a büntetés kiszabásának szempontjai [Btk. 170. § (1) és (2) bek., 16. §, 83. §, 89. §].
BH1986. 444. Felfüggesztett szabadságvesztés törvénysértő alkalmazása az ittas állapotban gátlástalanul, útonálló módon garázdálkodó vádlottal szemben [Btk. 170. § (1) bek., 271. § (1) bek., 89 § (1) bek., V. sz. BED].
BH1986. 409. A könnyű testi sértés miatt indult büntető eljárás törvénysértő megszüntetése a feljelentés visszavonása címén, amikor adatok vannak arra, hogy súlyos testi sértés valósult meg [Be. 319. § (1) bek. b) pont, 313. § (3) bek. a) pont, Btk. 170. § (1) és (2) bek.].
BH1986. 399. Kényszergyógyítás másodfokon történő elrendelése az életveszélyt okozó testi sértés bűntettét elkövető vádlottal szemben [Btk. 170. § (5) bek., 1. ford., 75. §].
BH1986. 398. A halált okozó testi sértés és az emberölés elhatárolásának szempontjai [Btk. 166. § (2) bek., d) pont, 170. § (5) bek., 2. fordulat].
BH1986. 393. A kényszergyógyítás téves mellőzése azon a címen, hogy a vádlottnak kialakult szokása az alkoholfogyasztás [Btk. 75. § (1) bek., 170. § (5) bek. I. ford.].
BH1986. 347. Testi sértésre irányuló szándék esetén gondatlanságból elkövetett súlyos testi sértés téves megállapítása [Btk. 15. §, 170. §. (2) és (6) bek.].
BH1986. 307. Életveszélyt okozó testi sértés helyett erős felindulásban elkövetett emberölés kísérletének megállapítása s végrehajtásában próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztés kiszabása [Btk. 167. §, 170. § (5) bek. I. ford. 89. § (2) bek.].
BH1986. 271. Fiatalkorú vádlottal szemben az előzetes letartóztatás elrendelésénél a bűncselekmény különös súlyának értékelése [Be. 302. § (1) bek., Btk. 170. § (5) bek. II. ford.].
BH1986. 261. I. Együttható okok jelentősége a testi épség elleni bűncselekmények megítélésénél [Btk. 170. § (2) és (5) bek. II. ford.].
BH1986. 222. II. A garázdaság bűncselekményével bűnhalmazatban a könnyű testi sértés vétségét is meg kell állapítani [Btk. 271. § (1) bek., 170. § (1) bek., 12. § (1) bek., BK 93. sz.].
BH1986. 218. I. A súlyos testi sértést és kifosztást elkövető terhelttel szemben törvénysértően enyhe büntetés kiszabása [Btk. 170. § (2) bek., 322. § (1) bek., 83. §].
BH1986. 181. Kifosztás és könnyű testi sértés helyett rablás és súlyos testi sértés kísérletének megállapítása [Btk. 321. § (1) bek., 322. § (1) bek. b) pont, 170. § (2) bek.].
BH1986. 179. A testi sértés a munkaképesség-csökkenés hiánya ellenére is maradandó fogyatékosságot okozó, ha a bántalmazás folyományaként a sértett egyik ujjának ujjperecét elveszítette [Btk. 170. §. (4) bek.].
BH1986. 178. Életveszélyt okozó testi sértés és rablás kísérlete helyett nyereségvágyból elkövetett emberölés kísérletének;könnyű testi sértés helyett aljas indokból elkövetett súlyos testi sértés kísérletének megállapítása [Btk. 166. § (2) bek. b) pont, 170. § (1), (3) bek. I. ford., 321. § (1) bek.].
BH1986. 169. A jogos védelem körében a szükségesség és az arányosság fogalmának értelmezése [Btk. 29. § (3) bek., 170. § (5) bek. I. ford.].
BH1986. 88. A jogos védelem megítélése szempontjából a több tevékenységi mozzanatból álló jogtalan támadó magatartást nem az egyes részmagatartások elszigetelt vizsgálata alapján, hanem összefüggéseiben szemlélve, egységesen kell vizsgálni [Btk. 29. § (1) és (2) bek., 170. § (2) bek.].
BH1986. 12. Az életveszélyt okozó testi sértés büntette kísérletének vádja alól bizonyítottság hiánya helyett jogos védelem címén történő felmentés [Be. 214. § (3) bek. b) és c) pont, Btk. 170. § (5) bek.].
BH1985. 461. I. A rablás és a súlyos testi sértés a különös visszaesés szempontjából hasonló jellegű bűncselekménynek [Btk. 321. §, 170. § (2) bek., 137. § 13. pont, 14 sz. Irányelv].
BH1985. 456. Életveszélyt okozó testi sértés kísérlete helyett halált okozó testi sértés megállapítása együttható okok fennállása esetén [Btk. 170. § (5) bek. II. fordulat].
BH1985. 452. I. Nyereségvágyból és különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés helyett halált okozó testi sértés és rablás törvénysértő megállapítása [Btk. 166. § (2) bek. b) és d) pont, 170. § (5) bek. II. fordulat, 321. § (1) bek.].
BH1985. 422. II. Törvénysértően enyhe büntetés kiszabása könnyű testi sértés vétsége esetén [Btk. 83. §, 170. § (1) bek.].
BH1985. 421. Maradandó fogyatékosságot okozó közúti baleset gondatlan okozása esetén előzetes kérdés okából a büntető eljárás téves felfüggesztése [Be. 137. § (1) bek. b) pont, 169. § (1) bek., 207. § (3) bek., Btk. 170. § (4) bek., 187. § (2) bek. a) pont].
BH1985. 415. Kirívóan enyhe büntetés súlyosítása a kiskorú veszélyeztetésének büntettet elkövető és súlyos testi sértést is okozó vádlottal szemben [Btk. 83. §, 170. § (2) bek., 195. § (1) bek.].
BH1985. 409. Súlyos testi sértés esetén a szándékosságra levont téves jogi következtetés [Btk. 13., 14. §, 170. § (2) és (6) bek.].
BH1985. 407. Az autóbuszvezetői foglalkozásának felhasználásával halált okozó testi sértést elkövető terhelttel szemben a cselekmény tárgyi súlyához igazodó szabadságvesztés mellett a gépkocsivezetői foglalkozástól huzamosabb időre történő eltiltás mellékbüntetés kiszabása indokolt [Btk. 56. § b) pont, 83. §, 170. § (5) bek. II. fordulat].
BH1985. 367. Annak, aki a jogtalanul megtámadottnak a védekezés hatékonysága érdekében eszközt bocsát a rendelkezésére, a bűnsegédi bűnrészesség miatt abban az esetben sem lehet a büntetőjogi felelősséget megállapítani, ha a megtámadott utóbb a jogos védelem körét túllépi [Btk. 21. § (2) bek., 29. § (1) bek., 170. § (2) bek.].
BH1985. 293. A halált okozó testi sértés büntette nem állapítható meg, ha a kisebb erővel leadott - még külsérelmi nyomot sem hagyó - arculütés folytán a sértett idült alkoholizmusával összefüggő olyan megbetegedés vezetett a halálhoz, amely betegség fennállását az elkövető nem ismerhette [Btk. 15. §, 170., § (5) bek. II. fordulat].
BH1985. 134. ez utóbbi körülménynek a büntetés kiszabása szempontjából van jelentősége [Btk. 170. § (5) bek. II. fordulat, 83. §].
BH1985. 126. Az életveszélyt okozó testi sértés büntette befejezettségének kérdése, ha ilyen szándékkal két személy bántalmazza a sértettet, de társtettesség megállapításának nincs helye [Btk. 16. §, 170. § (5) bek.].
BH1985. 89. I. A becsületsértés és a könnyű testi sértés elhatárolása szempontjából nincs jelentősége annak, hogy a sértett sérüléseire vonatkozóan rendelkezésre áll-e orvosi igazolás [Btk. 170. § (1) bek., 180. § (2) bek.].
BH1985. 89. II. A cselekmény társadalomra veszélyességének csekély fokára tekintettel a büntető eljárás megszüntetése és megrovás alkalmazása indokolt, ha az elkövető a tettenért tolvajt a lopás miatt érzett felháborodásában 8 napon belül gyógyuló sérülést okozva bántalmazza [Btk. 28. §, 71. §, (1) bek., 170. § (1) bek., Be. 213. § (1) bek. b) pont].
BH1985. 49. Súlyos testi sértést okozó, közlekedés biztonsága elleni büntettet valósít meg, aki a közúton kerékpáron haladó sértettet megüti, majd az a járműről leesve súlyos sérüléseket szenved [Btk. 184. § (1) bek. (2) bek. a) pont, 170. § (2) bek.].
BH1984. 478. Közvetett életveszély bekövetkezése esetén nem az életveszélyt okozó testi sértés kísérletét, hanem annak befejezett alakzatát kell megállapítani [Btk. 170. § (5) bek. I. fordulata].
BH1984. 443. Az életveszélyt okozó testi sértés miatt az elitélt terhére helye lehet perújítás elrendelésének, ha utóbb a sértett - az őt ért bántalmazással okozati összefüggésben - meghalt, feltéve, hogy ez utóbb ismertté vált tény valószínűvé teszi a terhelttel szemben lényegesen súlyosabb büntetés kiszabását [Be. 276. § (1) bek. a/2. pont, 279. § (2) bek., Btk. 170. § (5) bek. I. és II. fordulata, Bk. 91. sz.].
BH1984. 440. Ha a büntető eljárás során orvosszakértő bevonása vált szükségessé annak megállapítása végett, hogy a sértett a bántalmazás folytán 8 napon belül vagy azon túl gyógyuló sérülést szenvedett-e, a könnyű testi sértés miatt magánvádra folyó eljárásban a bűnösnek kimondott terheltet kell kötelezni a szakértői díjjal kapcsolatos bűnügyi költség megfizetésére [Be. 217. § (1) és (2) bek., Btk. 170. § (1) és (2) bek.].
BH1984. 438. Ha a magánvádló a feljelentést tartalmazó jegyzőkönyv felvételekor téves kioktatásban részesült, mulasztását nem lehet a hátrányára értékelni [Be. 4. § (3) bek., 250. § I/b. pont, Btk. 170. § (1) bek.].
BH1984. 435. Nem garázdaság vétségét, hanem közúti veszélyeztetés büntettet valósítja meg az, aki lovas kocsijával szándékosan a menetirány szerinti jobb oldalról az úttest másik oldalára hajt, hogy haragosát az úttestről leszorítsa [Btk. 170. § (1) bek., 186. § (1) bek.].
BH1984. 388. Nincs helye könnyű testi sértés megállapításának, ha a pedagógus a tanóra alatt rendzavarást tanúsító, tiszteletlen tanulót a teremből eltávolítja, s a tanuló ellenszegülése miatt 8 napon belül gyógyuló testi sértést szenved [Btk. 170. § (1) bek.].
BH1984. 383. Az életveszélyt okozó testi sértés elbírálása során azt is értékelni kell, ha a sértett olyan súlyos fokban volt ittas, hogy emiatt védekezési képessége korlátozott [Btk. 83. §, 170. § (5) bek.].
BH1984. 339. Elvétés eseten a súlyos testi sértés okozására irányuló szándékkal elkövetett cselekmény helyes minősítése [Btk. 16. §, 170. § (2) és (6) bek.].
BH1984. 338. I. Súlyos testi sértés esetén természetes egység helyett folytatólagos elkövetés téves megállapítása [Btk. 12. § (2) bek., 170. § (2) bek.].
BH1984. 299. A törvény teljes szigorát kell érvényesíteni azzal a rablást elkövető terhelttel szemben, aki kirívó kegyetlenséggel alkalmaz erőszakot az idős életkorú sértett pénzének megszerzése érdekében [Btk. 83. §, 170. § (4) bek., 321. § (1) bek.].
BH1984. 264. A közlekedés biztonsága elleni bűncselekmény elhatárolása a súlyos testi sértés bűntettétől [Btk. 170. § (2) bek., 184. §].
BH1984. 263. Ha a terhelt a sértettet testi sértés okozására irányuló szándékkal bántalmazza, de a 8 napon túl terjedő gyógytartam - mint eredmény - tekintetében csupán gondatlanság terheli: nem gondatlanságból okozott, hanem szándékosan elkövetett súlyos testi sértés megállapításának van helye [Btk. 170. § (1), (2) és (6) bek., 15. §].
BH1984. 218. I. A fiatalkorú által elkövetett életveszélyt okozó testi sértésnek emberölés kísérletének történő téves elbírálása [Btk. 166. §, 170. § (5) bek. I. fordulat].
BH1984. 176. Az okozati összefüggés kérdése halált okozó testi sértés esetén, ha az eredmény bekövetkezésében vétlen személynek is szerepe volt, vagy lehetett [Btk. 170. § (5) bek. II. fordulat].
BH1984. 173. Tettleges becsületsértéssel fenyegető magatartással szemben nem tekinthető szükséges elhárításnak az életveszélyes sérülést okozó erőteljes bántalmazás [Btk. 29. § (2) bek., 170. § (5) bek. I. fordulat].
BH1984. 171. I. A súlyos testi sértés büntette mellett a garázdaság vétségét bűnhalmazatban kell megállapítani, ha a 8 napon túl gyógyuló sérülést szenvedett személyén kívül a botrányosan riadalmat keltő módon viselkedő elkövető mást (másokat) is bántalmazott [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (1) és (2) bek., 271. § (1) bek.].
BH1984. 171. II. A garázdaság megállapítását nem akadályozza, ha az annak során (tettleges) becsületsértést, illetve a könnyű testi sértést szenvedettek nem kívánnak magánindítványt előterjeszteni [Btk. 31. §, 170. § (1) bek., 180. § (2) bek., BK 93. sz.]
BH1984. 135. A szóbeli becsületsértés önmagában nem fosztja meg az elkövetőt a testi épsége ellen irányuló tettleges támadással szembeni jogos védelemtől [Btk. 29. §, 170. §, 180. § (1) bek.].
BH1984. 131. A társtettesként elkövetés csak az elkövetők azonos törvényi tényállás alá tartozó bűncselekményei tekintetében állapítható meg [Btk. 20. § (2) bek., 166. § (1) bek., 170. § (5) bek. I. tétel].
BH1984. 12. II. Elvétés esetén a szándékosan elkövetett cselekmény és az azon túlmenő következmény tekintetében az elkövető bűnösségét külön-külön kell vizsgálni [Btk. 13., 14. §, 170. § (5) bek. I. ford. és (6) bek.].
BH1984. 3. Súlyos testi sértés szándékos alakzatára nem lehet következtetni önmagában abból, hogy a bántalmazás szándékos volt [Btk. 13. §, 170. § (1) bek.].
BH1983. 479. Kihívó közösségellenesség hiányában nem garázdaságot, hanem a könnyű testi sértés vétségét valósítja meg, aki a sértettet - féltékenységből indíttatva - többek jelenlétében egy ízben arcul üti [Btk. 271. §, 170. § (1) bek.].
BH1983. 430. Súlyos fokú gondatlanságból gombamérgezés folytán gyermekeik halálát okozó szülőkkel szemben - akik egyébként is jelentősen elhanyagolták nevelési, gondozási és tartási kötelezettségüket - szigorú büntetés kiszabása biztosítja a büntetés céljának elérését [Btk. 170. § (6) bek. 3. tétel, 83. §, 172. § (3) bek., 195. § (1) bek., 12. sz. Irányelv].
BH1983. 425. A garázdaság vétségének és a könnyű testi sértés vétségének bűnhalmazatát kell megállapítani, ha az elkövető egyetlen elkövetési cselekménnyel valósította meg a két bűncselekményt [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (1) bek., 271. § (1) bek. BK 93. sz.].
BH1983. 344. II. A halálos eredmény előre láthatósága feltétele a halált okozó testi sértés megállapításának, e lehetőség fennállásának hiányában az eredmény tekintetében fennálló gondatlanság megállapítására nincs törvényes alap [Btk. 170. § (5) bek. II. fordulat].
BH1983. 343. Szabadságvesztés végrehajtásának törvénysértő felfüggesztése és a közügyektől eltiltás téves mellőzése a már korábban is erőszakos cselekmény miatt büntetett elkövető esetében [Btk. 53., 83., 89. §, 170. § (2) bek.].
BH1983. 309. Nincs helye életveszélyt okozó testi sértés megállapításának, ha az életveszélyes eredmény bekövetkezésében az elkövetőt még gondatlanság sem terhelte [Btk. 170. § (5) bek. I. ford. 15. §].
BH1983. 308. Felbujtóként elkövetett súlyos testi sértés bűntettét valósítja meg az az elítélt, aki a börtönben arra veszi rá rabtársát, hogy törje el a karját [Btk. 170. § (2) bek., 21. § (1) bek.].
BH1983. 305. Pénzbüntetés helyett végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztés kiszabása "a parkolási jogának" kierőszakolása végett garázda módon súlyos testi sértést elkövető terhelttel szemben [Btk. 83. §, 89. §, 170. § (2) bek.].
BH1983. 261. I. Nincs helye a jogos védelmi helyzet megállapításának, ha a sértett magatartása jogtalan támadásra utaló közvetlen fenyegetésként nem értékelhető [Btk. 29. §, 170. § (5) bek. I. tétel].
BH1983. 222. I. A testi sértésért való büntetőjogi felelősség téves megállapítása [Btk 170. § (4) bek., (6) bek. 2. tétel, 15. §].
BH1983. 220. Törvénysértően enyhe büntetés megváltoztatása a súlyos egészségromlást okozó testi sértést és kiskorú veszélyeztetését elkövető terhelt esetében [Btk. 83. §, 170. § (4) bek., 195. § (1) bek.].
BH1983. 144. Az életveszélyt okozó testi sértés büntettet és a rablás bűntettének kísérletét elkövető vádlottal szemben törvénysértően enyhe mértékben kiszabott szabadságvesztés súlyosbítása [Btk. 83. §, Btk. 170. § (5) bek., Btk. 321. § (1) bek.].
BH1983. 142. Ha az elkövető ténybeli tévedésének kialakulását neki felróható gondatlanság idézte elő, a büntetőjogi felelősségét gondatlanságból elkövetett bűncselekmény miatt kell megállapítani, feltéve, hogy a Btk. Különös Része a gondatlan elkövetést büntetni rendeli [Btk. 27. §, 170. § (6) bek. 3. tétel].
BH1983. 47. I. A jellegében hasonló, de több, egymástól elkülönülő és eltérő törvényi tényállást megvalósító cselekmények esetén bűnhalmazat megállapítása [Btk. 12. § (1) bek., 195. § (1) bek., 170. § (6) bek. 3. tétele].
BH1982. 498. Aljas indokból elkövetettnek kell minősíteni a súlyos testi sértést, ha azt a hivatalos személy jogszerű intézkedése miatti bosszú motiválta [Btk. 170. § (3) bek., 229. § (1) bek.].
BH1982. 452. II. Nem kerülhet sor kényszergyógykezelés elrendelésére azzal a kóros elmeállapotú személlyel szemben, aki könnyű testi sértés vétségét követi el [Btk. 74. §, Btk. 170. § (1) bek.].
BH1982. 450. Aljas indokból elkövetettnek minősül annak a cselekménye, aki munkahelyi vezetőjét munkakörében biztosított jogának gyakorlása miatt - bosszúból úgy bántalmazza, hogy nyolc napon túl gyógyuló testi sérülést szenved el; az ilyen elkövető általában nem érdemes a kiszabott büntetés végrehajtása felfüggesztésének a kedvezményére [Btk, 170. § (1), (3) bek.].
BH1982. 449. II. A garázdaság bűntettének és az erőszakos magatartás eredményeként megvalósult súlyos testi sértés bűntettének bűnhalmazatban való megállapítása [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (2) bek., 271. § (2) bek. a) pont, BK 93. sz.].
BH1982. 275. Halált okozó testi sértés megállapításának van helye, ha az elkövető egy téglát a haragosa felé dob, és a sértett a fejét ért ütéstől hanyatt esve halálos végű koponyasérülést szenved [Btk. 170. § (5) bek. II. fordulat].
BH1982. 229. Halált okozó testi sértés esetén téves az az érvelés, hogy a fiatalkorú vádlott élettapasztalatának hiánya kizárja a súlyosabb eredményért való felelősséget [Btk. 170. § (5) bek. II. ford.].
BH1982. 224. A szemmel láthatóan tudatzavarban levő személy jogtalan támadása elől csak akkor van kitérési kötelezettség, ha annak lehetősége fennáll [Btk. 29. §, 170. § (5) bek., 15. sz. Irányelv, Be. 214. § (3) bek. c) pont].
BH1982. 180. Ha a cselekmény tudatos gondatlanságból (luxuria) elkövetett életveszélyt okozó testi sértésként minősül, e vétséggel bűnhalmazatban a segítségnyújtás elmulasztása bűntettét is meg kell állapítani, ha az elkövető a sértettet a tőle elvárható segítség nélkül hagyta [Btk. 170. § (6) bek., 14. §, 172. § (3) bek.].
BH1982. 179. A halált okozó testi sértés megállapítását nem zárja ki az, hogy a vádlott által okozott sérülések mellett a halálos következmény beállását a betegség eredetű agyvérzés elősegítette, illetőleg siettette [Btk. 170. § (5) bek. II. fordulat].
BH1982. 178. A testi sértésnek maradandó fogyatékosságot okozóként minősítése szempontjából az elkövetési cselekmény közvetlen kihatása az irányadó, függetlenül attól, hogy a fogyatékosság utóbb, orvosi beavatkozással esetleg megszüntethető [Btk. 170. § (4) bek.].
BH1982. 123. I. A testi sértés bűncselekményébe az azonos sértett sérelmére, azonos alkalommal elkövetett tettleges becsületsértés beolvad, igy bűnhalmazat megállapításának nincs helye [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (1) bek., 180. § (2) bek.].
BH1982. 123. II. Testi sértés elkövetése esetén a súlyosabb eredményért való felelősség megállapítása szempontjából az elkövetőnek nem azt kell előre látnia, hogy ténylegesen milyen sérülések jönnek létre, hanem annak lehetősége is elegendő, hogy a sérülések esetleg maradandó fogyatékossággal gyógyulnak [Btk. 15. §, 170. § (4) bek.].
BH1982. 82. Ha az elkövetőnek - ölésre irányuló szándék hiányában - a neki háttal levő sértett mellkasa felé irányított közepes erejű kés szúrását a sértett úgy hárítja el, hogy a támadó csuklóját megfogja, s igy a mérsékelt erejű szúrás 8 hónapon belül gyógyuló sérülést okoz: a cselekmény életveszélyt okozó testi sértés kísérletének minősül [Btk. 170. § (5) bek. I. fordulat, 16. §].
BH1981. 487. Aki az ittas személyt olyan körülmények között bántalmazza, hogy tudata átfogja: a sértett egyensúlyi helyzetéből hátratántorodva a védőkorláttal nem védett 3 méteres mélységbe zuhanhat, nem gondatlanságból okozott, hanem eshetőleges szándékkal elkövetett súlyos testi sértés büntettet valósítja meg [Btk. 170. § (2) és (6) bek.].
BH1981. 484. A büntetési tételnél enyhébb főbüntetés törvénysértő kiszabása aljas indokból elkövetett súlyos testi sértés esetén [Btk. 87. §, 170. § (3) bek.].
BH1981. 435. II. Halált okozó testi sértés megállapításának nincs helye, ha az elkövető magatartásának következményeit - elvárhatóság hiányában - nem láthatta előre [Btk. 170. § (5) bek. II. fordulat, 15. §].
BH1981. 346. Az útonálló módon és garázda indítékból megvalósított halált okozó testi sértés esetén a törvényi büntetési tétel felső határának megközelítése szolgálja a büntetés céljának elérését [Btk. 83. §, 170. § (5) bek. II. fordulat].
BH1981. 344. Céltévesztés esetén a szándékos testi sértés kísérletének és a gondatlanságból elkövetett, életveszélyt okozó testi sértés vétségének bűnhalmazatban megállapítása [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (2) és (6) bek., 13., 14. §].
BH1981. 316. II. A könnyű testi sértés okozására irányuló eshetőleges szándék nem állapítható meg, ha az elkövető karjának a kirántásával igyekszik a sértett fogásából szabadulni, s így 8 napon belül gyógyuló testi sérülést okoz [Btk. 13. §, 170. § (1) bek.].
BH1981. 311. Az életveszélyt okozó testi sértés büntette egyszersmind nem minősül maradandó fogyatékosságot okozó testi sértésként; a cselekménynek ezt a következményét súlyosító körülményként kell értékelni. [Btk. 170. § (4) és (5) bek.].
BH1981. 265. A gyengébb fizikai erejű személyt durván bántalmazó, súlyos testi sértést megvalósító elkövető esetében általában nem indokolt a kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának a felfüggesztése [Btk. 89. § (1) bek., 170. § (2) bek.].
BH1981. 258. Ha a több elkövető testi épség okozására irányuló szándékkal bántalmazza a sértettet, társtettesség folytán az az elkövető is súlyos testi sértés miatt tartozik büntetőjogi felelősséggel, aki saját tevékenységével csupán 8 napon belül gyógyuló sérülést okozott [Btk. 20. § (2) bek., 170. § (1) és (2) bek.].
BH1981. 215. II. A testi sértésre irányuló támadásnak életveszélyt okozó testi sértéssel elhárítása nem értékelhető a jogos védelem túllépéseként, ha az elhárító cselekmény szükséges és az elhárítás módja objektíve arányos [Btk. 29. §, 170. § (5) bek. I. fordulat].
BH1981. 178. A testi sértés aljas indokból elkövetettként minősül, ha az elkövető bosszúérzetét az motiválta, hogy a sértett ellene korábban szabálysértés miatt feljelentést tett [Btk. 170. § (3) bekezd I. fordulat].
BH1981. 128. A kifosztás elkövetőjének az elvételt megelőző "más" bűncselekménye a kifosztással nem alkot egységet, hanem az ilyen bűncselekmények bűnhalmazatban állnak [Btk. 12. § (1) bek., 322. § (1) bek. b) pont., 170. § (1) bek.].
BH1981. 96. II. Személyi szabadság megsértésének büntette, valamint súlyos testi sértés büntette halmazatban megállapításának van helye akkor is, ha a személyi szabadság megsértését a sértett sanyargatásával valósítják meg [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (2) bek., 175. § (2) bek. c) pont].
BH1981. 47. I. Az életveszélyt okozó testi sértés megállapításához szükséges okozati összefüggés akkor áll fenn, ha a testi sértés indította meg vagy mozdította elő azt a folyamatot, amely az éltveszély bekövekezéséhez vezetett [Btk. 170. § (5) bek. I. ford.].
BH1980. 460. Életveszélyt okozó testi sértés bűntettének kísérletét kell megállapítani, ha az elkövető testi sértésre irányuló szándékkal olyan eszközzel, erőkifejtéssel és módon támadt a sértettre, amely a közönséges élettapasztalat szerint általában életveszélyes sérülés bekövetkezéséhez vezet, de ez a sértett elhárító magatartása folytán elmarad [1978. évi IV. törvény 170. § (5) bek. I. fordulat, 16. §].
BH1980. 314. Amennyiben a kényszervallatás során alkalmazott erőszak könnyű testi sérülést is okoz, a kényszervallatás büntette mellett halmazatban a könnyű testi sértés vétsége is megvalósul [Btk 12. § (1) bek., 170. § (1) bek., 227.].
BH1980. 120. Emberölés büntette kísérletének és életveszélyt okozó testi sértés bűntettének elhatárolása [Btk 166. § (1) bek., 170. § (5) bek.].
BH1980. 119. A testi sértés alapesete és minősített esetei egymás közötti viszonylatukban a különös visszaesés szempontjából "ugyanolyan" bűncselekmények [Btk 137. § 13. pont, 170. § (1) és (2) bek., 14. sz. Irányelv].
BH1980. 114. A hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétségét és ennek véghezvitele folytán megvalósult könnyű testi sértés vétségét bűnhalmazatban kell megállapítani [Btk 12. § (1) bek., 170. § (1) bek., 226. § ].
FBK 1994/7. Az okozati összefüggés kérdése a halált okozó testi sértés esetén [Btk. 170. § (5) bek. II. fordulat]
Foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés
171. § (1) Aki foglalkozása szabályainak megszegésével más vagy mások életét, testi épségét vagy egészségét gondatlanságból közvetlen veszélynek teszi ki, vagy testi sértést okoz, vétséget követ el és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) A büntetés
a) három évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást, vagy tömegszerencsétlenséget,
b) egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény halált,
c) két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény kettőnél több ember halálát okozza, vagy halálos tömegszerencsétlenséget okoz.
(3) Ha az elkövető a közvetlen veszélyt szándékosan idézi elő, bűntettet követ el, és az (1) bekezdés esetén három évig, a (2) bekezdés esetén - az ott tett megkülönböztetéshez képest - öt évig, két évtől nyolc évig, illetőleg öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(4) E § alkalmazásában foglalkozási szabályok a lőfegyver használatára és kezelésére vonatkozó szabályok is.
1. A bűncselekmény jogi tárgya az emberi élet, testi épség és egészség. A törvényi tényállásból következik, hogy a törvényhozó az életet, testi épséget, egészséget nem sértő, de közvetlenül veszélyeztető cselekményekkel szemben is védelmet biztosít.
A törvény csak a "más vagy mások" életét, testi épségét, egészségét veszélyeztető cselekményeket rendeli büntetni, az önveszélyeztetés azonban nem bűncselekmény. Amennyiben az elkövető a foglalkozási szabályszegés folytán kizárólag a saját életét, testi épségét, egészségét veszélyezteti, büntetőjogi felelősségre vonására nem kerülhet sor.
2. A bűncselekmény elkövetője csak olyan személy lehet, aki valamely foglalkozási szabály hatálya alatt áll, szabályokhoz kötött foglalkozást gyakorol.
Foglalkozás A keresetszerűen, a megélhetés biztosítása végett űzött tevékenység. Annak nincs jelentősége, hogy a tevékenység gyakorlása szakképzettséget igényel vagy sem, hatósági engedélyhez kötött vagy sem, főfoglalkozásként vagy alkalomszerűen végzett tevékenység. A (4) bekezdés kiterjeszti a foglalkozási szabályok körét. Ennek értelmében foglalkozási szabályoknak kell tekinteni a lőfegyver használatára és kezelésére vonatkozó szabályokat. Ez a szabály nem csupán a hivatásuk során fegyvert használó és kezelő személyekre (katona, rendőr, erdész, vadőr stb.) vonatkozik, hanem a vadászokra, sportlövészekre, sőt az olyan személyekre is, akik jogellenesen jutottak a fegyverhez.
Az ítélkezési gyakorlat a foglalkozási szabályok három nagy csoportját különbözteti meg;
a) a munkavédelmi és balesetelhárító szabályok
b) az építkezéssel kapcsolatos műszaki, statikai szabályok, technológiai leírások,
c) az orvosi tevékenységgel kapcsolatos szabályok.
Ezekhez társulnak még a lőfegyver használatára és kezelésére vonatkozó szabályok.
Természetesen nem csupán ezeknek a foglalkozási szabályoknak a megszegése alapozhatja meg a bűncselekmény megállapítását. Így például a tűzszerész foglalkozás előírásai olyan foglalkozási szabályok, amelyek megszegése esetén - ha az egyéb törvényi feltételek is megállapíthatók - a foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés bűncselekménye megvalósul (BH1996. 627). De ugyanígy a házának a bontását végző vádlott az ezzel kapcsolatos foglalkozási szabályok hatálya alatt áll, ezért, ha az óvórendszabályok megsértésével összefüggésben halálos baleset történik; nem gondatlan emberölés, hanem halált okozó foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés valósul meg.
A bűncselekmény alapesete gondatlan alakzatú. Abban az esetben, ha a közvetlen veszélyhelyzetet két vagy több elkövető magatartása hozza létre, önálló tettesként - és nem társtettesként - vonhatók büntetőjogi felelősségre.
A bűncselekmény elkövetési magatartása a foglalkozási szabály akár szándékos, akár gondatlan megszegése.
A bűncselekmény megállapításához minden olyan magatartás alkalmas lehet, amely ellentétben áll az elkövető foglalkozásának szabályaival. Ez a magatartás lehet aktív, de nem zárható ki a mulasztással történő elkövetés sem, amikor az elkövetőnek a foglalkozási szabályok szerint kötelessége lenne a veszélyhelyzet elhárítása, megszüntetése, enyhítése, de mulasztásával ennek nem tesz eleget.
Az ítélkezési gyakorlat a foglalkozási szabály megszegésének tekinti például az orvos részéről a kötelező gondosság hiányában végzett vizsgálat folytán a téves diagnózis megállapítását, az üzemi konyhában az előző napról maradt és az egészségre ártalmas étel felszolgálását, a földmunkáknál és a homokbányáknál a kötelező óvórendszabály betartásának elmulasztását, a sújtólég- veszélyes bányaüzemben a nyílt láng használatát vagy dohányzást, az ejtőernyős oktató részéről - a felszállást megelőzően - az ernyő megfelelő hajtogatása ellenőrzésének az elmulasztását (BH1970. 6362.) stb. Egységes a bírói gyakorlat abban, hogy az orvosi műhibáért való felelősség csak akkor állapítható meg, ha az orvos a tevékenységét nem szabályszerűen végezte. A "diagnosztikus tévedés" esetén csak akkor állapítható meg az orvos büntetőjogi felelőssége, ha a tévedés egyben foglalkozási szabályszegésnek is tekintendő, mert sérti az orvosi tevékenységre irányadó objektív gondossági kötelezettséget (BH1996. 182.). Az orvosnak egyébként akkor is kötelessége a beteg kórházba utalása iránt intézkedni, ha az ellen a sértett vagy hozzátartozója tiltakozik. Nem valósítja meg a foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetést az az orvos, aki "formális" szabályszegéseivel nem veszélyeztette közvetlenül a beteg életét, testi épségét vagy egészségét, illetve a közvetlen veszély nem a foglalkozási szabályszegése folytán következett be (BH1996. 182.).
3. Különös figyelmet érdemelnek a büntethetőséget kizáró okok.
Végszükség esetén az orvos a beteg megmentése érdekében olyan gyógymódot vagy eszközt is alkalmazhat, amely egyébként tiltott, illetőleg ilyen esetben a beteg beleegyezése nélkül is elvégezheti a szükséges beavatkozást, ha az kisebb sérelmet okoz, mint amelynek az elhárítása ezt szükségessé tette. Nem zárja ki viszont az elkövető büntethetőségét a foglalkozási szabályszegésre vonatkozó utasítás vagy parancs teljesítése, ugyanis annak teljesítését meg kell tagadni, ha az elkövető tudja, hogy a parancs végrehajtásával bűncselekményt követne el.
Nem zárja ki a társadalomra veszélyességet a sértett beleegyezése sem. Egységes az ítélkezési gyakorlat abban, hogy foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés kerül megállapításra akkor, amikor az orvos - orvosilag egyébként nem indokolt esetben - sterilizációs műtétet hajt végre a nőbeteg kérésére.
4. A bűncselekmény eredménye más vagy mások életének, testi épségének vagy egészségének közvetlen veszélyeztetése, illetőleg testi sértés okozása.
A bűncselekmény konkrét veszélyeztetési bűncselekmény, a törvényhozó a veszélyhelyzetet törvényi tényállási elemmé teszi. A foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés csak akkor állapítható meg, ha az elkövető által megvalósított foglalkozási szabályszegés következtében - személyre vagy személyekre vonatkozó - közvetlen és konkrét veszélyhelyzet jön létre (BH1996. 72.). A bűncselekmény eredménye lehet a veszélyhelyzeten túlmenően a testi sérülés létrejötte.
A bűncselekmény megállapításának lényeges feltétele, hogy a foglalkozási szabályszegés és a konkrét veszélyhelyzet kialakulása, illetőleg a testi sérülés bekövetkezése között okozati összefüggés álljon fenn. A büntetőjogi felelősség megállapításához tehát önmagában nem elegendő a szabályszegő magatartás, de nem elegendő az sem, ha emellett más vagy mások élete, testi épsége vagy egészsége veszélybe kerül, esetleg megsérül. Csak akkor állapítható meg a bűncselekmény, ha ennek a veszélynek az oka éppen a szabályszegő magatartás volt, azaz ha a veszély vagy sérelem nem következett volna be, ha az elkövető a foglalkozás szabályainak megfelelő magatartást tanúsított volna.
A bíróság a foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés vétsége miatt emelt vád alól felmentette azt a vádlottat, aki a rá bízott 20 mázsa súlyú autokláv drótkötéllel történő kivontatását úgy végezte, hogy a kifeszített kötél elé egy betanított munkást állított annak érdekében, hogy az esetleges forgalmat állítsa le. Ennek ellenére az egyik targoncavezető - a betanított munkás megállásra felhívását figyelmen kívül hagyva - járművével nekiütközött a kifeszített drótkötélnek és az autokláv kilendülve a falhoz lökte a munkásokat, akik közül egy meghalt, kettő pedig súlyos sérülést szenvedett. A bíróság megítélése szerint a vádlott magatartása és a bekövetkezett eredmény között nem volt olyan okozati kapcsolat, amely a büntetőjogi felelősségrevonást megalapozta volna.
Miután a bűncselekmény eredmény-bűncselekmény, nem kizárt a megállapítása akkor sem, ha az eredmény a szabályszegés után, de azzal okozati összefüggésben hosszabb idő elteltével következik be (BH1988. 386.).
A foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetésnek - mint gondatlan és veszélyeztetési bűncselekménynek - nincs kísérleti alakzata. A szándékos veszélyeztetés esetében pedig azért kizárt a kísérlet megállapítása, mivel, ha a bűncselekmény eredménye - a közvetlen veszélyhelyzet - nem jön létre, a cselekmény legfeljebb szabálysértésként minősül.
5. A bűncselekmény alapesete gondatlan alakzatú. Megállapítására akkor kerülhet sor, ha a foglalkozási szabályszegés más vagy mások életét, testi épségét vagy egészségét gondatlanságból veszélyezteti közvetlenül, illetőleg a testi sérülés okozása gondatlanságra vezethető vissza.
A foglalkozási szabályszegés lehet szándékos és lehet gondatlan, de a veszélyhelyzet létrehozására vagy a testi sérülés okozására az elkövetőnek kizárólag a gondatlansága terjedhet ki. Gondatlanságból idézi elő a közvetlen veszélyt, illetőleg a testi sértést, aki előre látja, hogy foglalkozási szabályszegésének következményeként más vagy mások élete, testi épsége vagy egészsége közvetlen veszélybe kerülhet, de könnyelműen bízik ennek elmaradásában (luxuria), vagy pedig a közvetlen veszély, illetőleg a sérülés bekövetkezését nem látja előre, holott ez tőle elvárható volna (negligencia).
6. A Btk. 171. § (3) bekezdése szabályozza a bűncselekmény szándékos elkövetését. Ennek megállapítására akkor kerülhet sor, ha egyrészt maga a foglalkozási szabályszegés szándékos, másrészt magának a veszélyhelyzetnek a létrehozása is szándékos, vagyis gondatlan szabályszegés esetében kizárt a szándékos veszélyeztetés megállapítása.
A szándék lehet egyenes, vagy eshetőleges. Ez utóbbit állapította meg a bíróság akkor, amikor az elkövető a hatóság előli menekülés céljából szándékosan közvetlen veszélyhelyzetet teremtett azzal a magatartásával, hogy lőfegyverrel ijesztés céljából más irányba lőtt (BH1984. 301.). A foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés szándékos, ha az elkövető üzemképes lőfegyverrel 40-50 méter távolságból célzott lövést ad le a gépkocsivezető és a gépkocsiban ülő sértettekre (BH1981. 394.). Ugyancsak a foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés bűntettét valósítja meg, aki pisztolyával a volánnál ülő sértett gépkocsija utasterébe belő (BH1987.154.).
Az elkövető szándéka kizárólag a veszélyhelyzet előidézésére terjedhet ki (limitált veszélyeztetési szándék), ugyanis amennyiben szándéka a veszélyhelyzet előidézésén túlmenően az eredményre - testi sérülés, halál bekövetkezésére - is kiterjed, nem foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés, hanem - az eredménytől függően - testi sértés vagy emberölés valósul meg. A testi sértés és a foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetésnek az elhatárolása szempontjából annak van jelentősége, hogy az elkövető szándéka a sértett testi épségének a sérelmére vagy csupán a veszélyhelyzet szándékos előidézésére irányult-e és a ténylegesen bekövetkezett eredmény tekintetében fennálló bűnösség a szándékosságnak vagy a gondatlanságnak az ismérveit tükrözi-e (BH1995. 680.).
Egységes az ítélkezési gyakorlat abban, hogy amikor az elkövető önvédelmi pisztolyával a sértett irányába, de nem célzott lövést ad le és ez a szándékán túlmenően testi sérülést vagy halált okoz, szándékos veszélyeztetés minősített esetének megállapítására kerül sor (BH1987. 154., BH1990. 368.).
7. A Btk. 171. § (2) bekezdése szabályozza a bűncselekmény minősített eseteit. A gondatlan, illetőleg szándékos veszélyeztetés minősített körülményei azonosak, eltérés csupán a büntetési tételeknél tapasztalhatók.
A törvény megfogalmazásából következik, hogy akár a gondatlan, akár a szándékos alapeset magában foglalja mind a könnyű, mind a súlyos testi sértés okozását.
A minősítő körülmények a következők
- Maradandó fogyatékosság, súlyos egészségromlás. Mindkettő fogalma azonos a Btk. 170. § (4) bekezdésében írtakkal, az ahhoz fűzött magyarázat irányadó itt is.
- Tömegszerencsétlenség előidézése. Tömegszerencsétlenség akkor állapítható meg, ha az elkövető magatartása következtében egy személy súlyos sérülést, s legalább további kilenc ember legalább könnyű sérülést szenved.
- Halál okozása.
- Kettőnél több ember halála akkor valósul meg, ha az elkövető magatartása következtében legalább három személy az életét veszti.
- Halálos tömegszerencsétlenség megállapítására pedig akkor kerülhet sor, ha a baleset következtében legalább egy ember meghal és további legalább kilenc személy megsérül.
A minősített eset megállapításának feltétele, hogy a súlyosabb eredmény tekintetében is fennálljon az okozati összefüggés. Nem beszélhetünk fennálló okozati kapcsolatról abban az esetben, ha a súlyosabb eredmény bekövetkezése nem a foglalkozási szabályszegés következménye, illetve, ha a súlyosabb eredmény a foglalkozási szabályszegés nélkül is elháríthatatlanul bekövetkezett volna. Amennyiben az elkövető a foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetést mulasztással valósítja meg, a súlyosabb eredményért való büntetőjogi felelőssége csak akkor állapítható meg, ha a mulasztás és a súlyosabb eredmény között az okozati kapcsolat fennáll és a súlyosabb eredmény objektíve elhárítható legyen.
8. A foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetésnek más bűncselekményektől történő elhatárolása, illetőleg a bűnhalmazat megállapítása kérdésében a következők kiemelése indokolt.
Nem a KRESZ rendelkezéseinek a megszegését, hanem a speciális foglalkozási szabályok megszegését és ebből következően nem a közúti baleset gondatlan okozását, hanem a foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés minősített esetét rótta a bíróság annak a darus gépkocsivezetőnek a terhére, aki nem győződött meg a tervezett útvonalon a magas gémállás mellett történő közlekedés veszélytelenségéről, a mulasztása folytán a daru gémje hozzá ért a földutat keresztező húszezer voltos elektromos légvezetékhez és ennek következtében áramütés érte a terhet lengés ellen kézzel biztosító sértettet, aki meghalt (BH1984. 88.).
Az őr ellen halált okozó erőszak bűntettének és nem a foglalkozás körében elkövetett halált okozó veszélyeztetés vétségének minősül a katona cselekménye, ha a töltött lőfegyvert fenyegetés céljából az őrre irányítja, majd a fegyvert - gondatlanul működésbe hozva - halálos lövést ad le (BH1993. 340.). A foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés helyett eshetőleges szándékkal és több emberen elkövetett emberölés büntette kísérletének minősül a cselekmény, ha az elkövető az őt üldöző személyek irányába géppisztollyal testmagasságban, közelről több lövést ad le (BH1996. 132.). A szándékos veszélyeztetés elkövetőjét segítségnyújtási kötelezettség is terheli, ha az elkövető a veszélyhelyzetet szándékosan idézte elő és a gondatlanságának eredményeként balesetet szenvedett személyt segítség nélkül hagyja (BK 123. szám). Az ítélkezési gyakorlat a foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetést és az ezzel bűnhalmazatban a közfeladatot ellátó személy elleni erőszak bűntettét állapította meg, amikor a tehergépkocsi vezetője a lopott deszka elszállítását megakadályozni szándékozó rendészt, aki a vezetőfülkébe fellépett, onnan lerúgva a gépkocsit elindította (BH1986. 95.).
A bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
171. § (1)  foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétsége,
171. § (2) a) maradandó fogyatékosságot (súlyos egészségromlást, tömegszerencsétlenséget) okozó, foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétsége
171. § (2) b) halált okozó, foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétsége
171. § (2) c) több ember halálát (halálos tömegszerencsétlenséget) okozó, foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétsége,
171. § (3) 1. t. foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés bűntette
171. § (3) 2. t. maradandó fogyatékosságot (súlyos egészségromlást, tömegszerencsétlenséget) okozó, foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés bűntette
171. § (3) 3. t. halált okozó, foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés bűntette
171. § (3) 4. t. több ember halálát (halálos tömegszerencsétlenséget) okozó, foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés bűntette.
BH2000. 42. Jogos védelem folytán nem büntethető a hivatásos vadász, aki az élete ellen intézett jogtalan támadást az orvvadász életének kioltásával hárítja el [Btk. 29. § (1) bek., 171. § (3) bek. III. tétel, 14/1971 (XII. 14.) MÉM r. 12. § (2) bek., 14. § (2) és (3) bek.].
BH1999. 538. az oksági kapcsolatot nem szakítja meg az a körülmény, hogy a halálos áramütést szenvedett sértett sem járt el kellő gondossággal és körültekintéssel [Btk. 14. §, 171. § (2) bek. b) pont].
BH1998. 262. I. A foglalkozás körében elkövetett, halált okozó gondatlan veszélyeztetés vétsége miatt végrehajtandó szabadságvesztés kiszabása indokolt azzal a szeszes ital hatása alatt álló elkövetővel szemben, aki a lőfegyver kezelésére és használatára vonatkozó szabályok többszörös és sorozatos - részben szándékos, részben gondatlan - megszegésével idézi elő a sértett halálát [Btk. 171. § (2) bek. b) pont és (4) bek., 83. §].
BH1998. 262. II. A foglalkozás körében elkövetett, halált okozó gondatlan veszélyeztetés vétségének elkövetőjével szemben a fegyverviseléssel járó foglalkozástól eltiltás mellékbüntetés kiszabása indokolt [Btk. 171. § (2) bek. b) pont, 56. § (1) bek. a) pont].
BH1998. 5. I. A foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetést nem valósítja meg az a vadász, aki a lőfegyverét - a vad megjelenését várva - kibiztosítva tartja, és a fegyver azért lép működésbe és okoz a sértett combján halálos sérülést, mivel a támadólag fellépő sértett a fegyvert váratlanul megragadja [Btk. 171. § (2) bek. b) pont].
BH1996. 627. A tűzszerész foglalkozás előírásai olyan foglalkozási szabályok, amelyek megszegése esetén - ha az egyéb törvényi feltételek is megállapíthatók - a foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés bűncselekménye megvalósul [Btk. 171. § (1) bek., (2) bek. a) pont].
BH1996. 182. I. Nem valósítja meg a foglalkozás körében elkövetett halált okozó gondatlan veszélyeztetés vétségét az az orvos, aki "formális" szabályszegéseivel nem veszélyeztette közvetlenül a beteg életét, testi épségét vagy egészségét, illetve a közvetlen veszély nem a foglalkozási szabályszegése folytán következett be [Btk. 171. § (2) bek. b) pont, 11/1987. (VIII. 19.) EüM r. 6. § (2) bek., 8. §].
BH1996. 182. II. A "diagnosztikus tévedés" esetén csak akkor állapítható meg az orvos büntetőjogi felelőssége, ha a tévedés egyben foglalkozási szabályszegésnek is tekintendő, mert sérti az orvosi tevékenységre irányadó objektív gondossági kötelezettséget [Btk. 14. §, 27. §, 171. § (1) bek., (2) bek. b) pont].
BH1996. 72. A foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétsége akkor állapítható meg, ha az elkövető által megvalósított foglalkozási szabályszegés következtében - személyre vagy személyekre vonatkozó - közvetlen és konkrét veszélyhelyzet jön létre [Btk. 171. § (1) bek.].
BH1996. 7. A halált okozó, foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétségében a bűnösség megállapítása helytálló, ha a fűtésre szolgáló és az égéstermék elvezetése nélküli gázkészüléket üzembe helyező terhelt nem akadályozza meg, hogy a helyiségben alvó személyek a berendezést éjjel is működtessék, és ezáltal két személy szén-monoxid mérgezés folytán meghal [Btk. 171. § (2) bek. b) pont].
BH1995. 688. A testi sértésnek és a foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetésnek az elhatárolása szempontjából annak van jelentősége, hogy az elkövető szándéka a sértett testi épségének a sérelmére vagy csupán a veszélyhelyzet szándékos előidézésére irányult-e, és a ténylegesen bekövetkezett eredmény tekintetében fennálló bűnösség a szándékosságnak vagy a gondatlanságnak az ismérveit tükrözi-e [Btk. 170. § (6) bek. 1. tétele, 171. § (3) bek. 1. tétele].
BH1995. 618. I. A közúti járművezetés szabályainak a szándékos megszegésével a járművel nem a közúton okozott sérülés esetén a cselekmény nem foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetésnek, hanem súlyos testi sértést okozó közúti veszélyeztetés bűntettének minősül [Btk. 171. §, 186. §, 191. § (1) bek.].
BH1994. 521. Katonáknak a foglalkozás körében - őrszolgálatban az őrutasítás és a fegyverkezelés szabályainak megszegésével - elkövetett gondatlan veszélyeztetésével halmazatban a szolgálatban kötelességszegés vétségét is meg kell állapítani [Btk. 171. § (1), (2) bek., 348. §).
BH1993. 475. I. Az élet és testi épség elleni szándékos bűncselekmények, valamint a testi sérüléssel járó vagy halált eredményező, foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés az elkövető szándékának a vizsgálata alapján határolható el [Btk. 166. §, 170. §, 171. § (3) bek. II. tétel és (4) bek.].
BH1993. 475. III. Büntetéskiszabási szempontok a foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés bűntettét megvalósító terhelt esetében [Btk. 83. §, 171. § (3) bek. I. tétel].
BH1993. 340. Az őr ellen halált okozó erőszak bűntettének és nem a foglalkozás körében elkövetett halált okozó veszélyeztetés vétségének minősül a katona cselekménye, ha a töltött lőfegyvert fenyegetés céljából az őrre irányítja, majd a fegyvert - gondatlanul működésbe hozva - halálos lövést ad le [Btk. 171. § (1) bek., (2) bek. b) pont, 355. § (1) bek., b) pont és (4) bek.].
BH1991. 464. Halált okozó, foglalkozás körében elkövetett szándékos, illetve gondatlan veszélyeztetés elhatárolása a lőfegyver kezelésére vonatkozó szabályok megszegésével elkövetett veszélyeztetés esetén [Btk. 171. § (1) bek., (2) bek. b) pont, (3) bek. és (4) bek.].
BH1990. 93. Öt évi szabadságvesztéssel fenyegetett vétség esetén a vétségi eljárás szabályainak törvénysértő alkalmazása [Be. 90. § (1) bek., Btk. 171. § (2) bek. b) pont].
BH1989. 300. Megrovás téves alkalmazása az orvosi foglalkozás szabályainak súlyos megszegésével megvalósított halált okozó gondatlan veszélyeztetés esetén [Btk 71. § (1) bek., 171. § (2) bek. b) pont].
BH1988. 472. A közlekedési és a foglalkozási szabályszegés elhatárolása gépjárművel közúton kívül okozott baleset esetében [Btk. 171. § (2) bek. b) pont, 187. § (2) bek. b) pont, 191. §].
BH1988. 386. Az eredmény-bűncselekmény akkor válik befejezetté, amikor a törvényi tényállásban szereplő eredmény bekövetkezik [Btk. 171. § (1) és (2) bek.].
BH1988. 253. Lefokozás kimondásának mellőzése a fegyverkezelés szabályait megszegő katonával szemben [Btk. 131. §, 171. § (1), (2) bek. a) pont.].
BH1987. 154. A foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés büntettet valósítja meg, aki pisztolyával a volánnál ülő sértett gépkocsija utasterébe belő [Btk 171. § (3) bek. I. tétel].
BH1986. 95. Közfeladatot ellátó személy elleni erőszakot és foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetést elkövető vádlottal szemben a gépkocsivezetői foglalkozástól eltiltás mellékbüntetés alkalmazása [Btk. 171. § (3) bek., 230 § c) pont, 56. § b) pont.]
BH1984. 385. A vadászati szabályok megsértésével halálos:baleset okozása esetén a szabadságvesztés végrehajtásán•ak téves felfüggesztése [Btk. 89. § (1) bek., 56. § a) pont, 171. § (2) bek. és (4) bek.].
BH1984. 301. Foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés büntette valósul meg, ha az elkövető riasztótölténnyel megtöltött lőfegyverével ijesztésként a sértett felé lő, és ezáltal súlyos testi sértést okoz [Btk. 171. § (3) bek.].
BH1984. 88. Halálos közúti baleset gondatlan okozása vétségének téves megállapítása halált okozó, foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetésének vétsége helyett [Btk. 171. § (2) bek. b) pont, 187. § (2) bek. b) pont].
BH1983. 345. I. Foglalkozás körében elkövetett, halált okozó gondatlan veszélyeztetés vétsége esetén hanyagság helyett tudatos gondatlanság megállapítása [Btk. 171. §].
BH1982. 458. Az ügyészi vádelejtés törvényes, ezért a törvényességi óvás nem alapos, ha az első fokú bíróság által felvett bizonyítás alapján megállapítható, hogy a terhelt magatartása és a bekövetkezett eredmény között nincs olyan okozati összefüggés, amely a terhelt büntetőjogi felelősségét megalapozná [Be. 284. § (2) bek., 290. § (2) bek. d) pont, Btk. 171. § (2) bek. b) pont].
BH1982. 451. Házának bontását végző terhelt az ezzel kapcsolatos foglalkozási szabályok hatálya alatt áll, ezért ha az óvórendszabályok megsértésével összefüggésben halálos baleset történik: nem gondatlan emberölés, hanem halált okozó, foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés valósul meg [Btk. 171. § (2) bek. b) pont, 166. § (4) bek.].
BH1981. 394. A foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés szándékosan megvalósított, ha az elkövető üzemképes lőfegyverrel 40-50 m távolságból célzott lövést ad le a személygépkocsi vezető és abban ülő sértettekre [Btk. 171. § (3) bek.].
BH1980. 5. A gázvezetékek szabálytalan beszereléséből eredő halálos eredmény okozása gondatlan emberölésnek minősül, ha az elkövetőnek nem foglalkozása a gázszerelés [1961. évi V. tv. 253. § (4) bek., 258. § (2) bek. b) pont (1978. évi IV. törvény 166. § (4) bek. és 171. § (2) bek. b) pont)].
FBK 1993/28. Őr ellen halált okozó erőszak bűntettének elhatárolása a halált okozó foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétségétől [Btk. 355. § (1) bek. b) pont, (4) bek., Btk. 171. § (1), (2) bek. b) pont]
FBK 1993/8. A cselekmény minősítése egy lőfegyverrel okozott halálos kimenetelű baleset ügyében (Btk. 171. §)
Segítségnyújtás elmulasztása
172. § (1) Aki nem nyújt tőle elvárható segítséget sérült vagy olyan személynek, akinek az élete vagy testi épsége közvetlen veszélyben van, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha a sértett meghal, és életét a segítségnyújtás megmenthette volna.
(3) A büntetés bűntett miatt három évig, a (2) bekezdés esetén öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a veszélyhelyzetet az elkövető idézi elő, vagy ha a segítségnyújtásra egyébként is köteles.
(4) A (3) bekezdés utolsó fordulata nem alkalmazható azzal szemben, aki a közlekedési szabályok alapján köteles a segítségnyújtásra.
1. A segítségnyújtás elmulasztása bűncselekményének a tárgya az emberi élet, a testi épség és az egészség. A bűncselekmény passzív alanya sérült vagy az olyan személy, akinek az élete vagy a testi épsége közvetlen veszélyben van. Sérült az a személy, akinek a testi épsége vagy egészsége károsan megváltozott. Lehet ez a káros megváltozás külsőleg észlelhető (külső sérülés), de ezzel azonos megítélés alá esik, ha a sérülés külsőleg nem észlelhető (belső sérülés). A sérülés keletkezésének oka közömbös előidézhette azt állat, természeti esemény, más személy vétkes vagy vétlen magatartása, sőt maga a sérült is, akár szándékos vagy gondatlan, illetve vétlen magatartásával.
Annak a személynek az esetében, akinek az élete vagy testi épsége közvetlen veszélyben van, hátrány (sérülés) még nem következett be, de olyan helyzet alakult ki, amely az élet vagy a testi épség szempontjából hátrányos következmények létrejöttének nagy valószínűségét rejti magában. Ez esetben is közömbös a helyzet előállásának oka aki ilyen helyzetben bárkit talál, kötelessége számára segítséget nyújtani ahhoz, hogy a veszélyből meneküljön.
A törvény általánosan írja elő a segítségnyújtási kötelezettséget minden sérült vagy olyan személy részére, akinek az élete vagy testi épsége közvetlen veszélyben van, így nem szükséges életveszély vagy a testi épséget súlyosan fenyegető helyzet megléte.
2. A Btk. 172. § (1) bekezdésében megfogalmazott általános segítségnyújtási kötelezettségből következően ennek a bűncselekménynek bárki az elkövetője lehet. Elkövetheti a gépkocsi vezetője, de elkövetheti utasa is, aki észlelve, hogy a jármű vezetője nem áll meg, passzív marad, vagy ha aktív magatartásával vesz részt a segítségnyújtás elmulasztásában, például a továbbhaladásra biztatja a jármű vezetőjét. Az az utas pedig, akinek utasításadási joga van és ezzel nem él vagy pedig a jármű vezetőjét a továbbhaladásra utasítja, ugyancsak elkövetőjévé válik a bűncselekménynek. De ugyanígy elkövetheti a bűncselekményt például a gyalogos, a balesetben nem részes jármű vezetője stb.
3. A segítségnyújtás elmulasztása úgynevezett tiszta mulasztási bűncselekmény, amelyet csak szándékosan lehet elkövetni. Ebből következik, hogy a segítségnyújtás elmulasztása kísérletének megállapítása fogalmilag kizárt.
A szándékos elkövetés megállapításának feltétele a helyzet felismerése. Tehát az elkövetőnek tisztában kell lennie azzal, hogy sérülés történt, illetőleg, hogy valaki az életét testi épségét közvetlenül veszélyeztető helyzetben van. Nincs helye a bűncselekmény megállapításának, ha az elkövetőtől elvárható lenne ugyan, hogy kellő gondosság mellett felismerje a sértettnek a veszélyhelyzetbe került állapotát, de ebben őt gondatlanság terheli (BH1990. 203.). Nem feltétele viszont a bűncselekmény megállapításának, hogy ez által a sérült állapotromlása, helyzetének súlyosabbá válása, a veszély realizálódása következzék be. A balesetet szenvedettet olyan helyzetbe kell hozni, hogy ha annak további segítségre van szüksége, akkor az kellő időben és a legmegfelelőbb módon biztosítva legyen.
A bűncselekmény elkövetési magatartása a sérültnek vagy az olyan személynek, akinek az élete, testi épsége közvetlen veszélyben van, segítség nélkül hagyása, vagyis a bűncselekmény az által valósul meg, hogy az elkövető nem nyújt segítséget a fentiekben megjelölt személyeknek. Ki kell emelni azonban, hogy a törvény nem tette tényállási elemmé a "segítségre szoruló állapotot", ebből következően a segítségnyújtási kötelezettség nem csak annak az irányában áll fenn, aki a sérülés vagy az életét, testi épségét közvetlenül fenyegető veszély miatt "segítségre szorul". Erre figyelemmel megállapítható, hogy nem szorul segítségre, de irányában fennáll a segítségnyújtási kötelezettség
- aki sérülését - mások közreműködése nélkül - maga is el tudja látni, illetve a rá háruló veszélyt maga is el tudja hárítani,
- aki már mások részéről megfelelő segítségben részesült,
- aki már meghalt.
A sérültnek vagy a veszélyhelyzetbe került személynek attól függetlenül fel kell ajánlani a segítségnyújtást, hogy a sérülés külsőleg észlelhető-e vagy sem, ugyanis a segítségre szorulás objektív körülmény, s ezért nem bízható az elkövető szubjektív megítélésére. Nem zárja ki a bűncselekmény létrejöttét az sem, ha utóbb kiderül, hogy a sértett ténylegesen nem szenvedett sérülést, hiszen a segítségre szorultságra általában csak utólag lehet következtetést levonni.
A bűncselekmény tárgyi feltétele a sértett segítség nélkül hagyása.
A sértett részére történő segítségnyújtás több tevékenységből álló, folyamatos magatartás. A segítségnyújtásnak tehát több feltétele van.
a) a "megállási" kötelezettség teljesítése, hiszen ennek hiányában a további - és a segítségnyújtás fogalmi körébe tartozó - tevékenység nem teljesíthető. Ennek elmulasztása esetén a bűncselekmény megállapítására kerül sor.
b) a "meggyőződési kötelezettség", vagyis az arról való tudomás-szerzés, hogy van-e segítségnyújtásra szoruló személy.
c) a segítségnyújtás felajánlására vonatkozó kötelezettség.
Ez utóbbi két feltétel szorosan összefügg egymással, mert - kivéve a nyilvánvaló segítségre szorultság állapotát - csupán a segítségnyújtás felajánlása során dönthető el, hogy ténylegesen szükség van-e segítségnyújtásra. Még abban az esetben is, ha a baleset helyszínén mások is vannak, akik a sérült részére a szükséges segítséget nyomban megadják, az elkövetőtől alapvető elvárás, hogy a helyszínen maradjon és segítségét felajánlja.
A segítségnyújtási kötelezettség teljesítéseként értékelhető az is, ha a kötelezett más személyt kér fel a sérült (veszélyhelyzetbe került) részére való segítségnyújtásra (pl. a helyszínen jelenlévő egészségügyi dolgozó, saját vagy más utján a mentők értesítése stb.). Ilyen esetben azonban csak akkor lehet a kötelezett magatartását a segítségnyújtás megadásaként értékelni, ha az általa felkért személy feltétlenül alkalmas arra, hogy legalább olyan vagy azt meghaladó mértékű segítséget nyújtson, mint amely magától a kötelezettől elvárható. Az ítélkezési gyakorlat értelmében ebből következően mindaddig, amíg a sérült szakszerű orvosi ellátására nem kerül sor, az elkövető helyszínről történő távozása a segítségnyújtási kötelezettség elmulasztását jelenti.
Következetes a bírói gyakorlat abban, hogy a segítségnyújtás elmulasztása nem állapítható meg, ha az elkövető nem áll meg a helyszínen illetőleg onnan tovább haladva a meggyőződési és a segítség felajánlására való kötelezettségét nem teljesíti, de utóbb megállapítható, hogy a sérült személy halála már korábban bekövetkezett, ugyanis kétségtelen tény, hogy nem szorul segítségre, aki már meghalt. Abban az esetben viszont, ha a sértett azonnali halálát eredményező balesetet az elkövető okozza, az elkövetőt terheli a segítségnyújtás alapjául szolgáló megállási, meggyőződési és a segítség felajánlására vonatkozó kötelezettség teljesítése. Ha tehát a balesetet okozó személy - nyomban a baleset bekövetkezése után - abban a feltevésben halad tovább, hogy a súlyos sérülés folytán a sértett élete amúgy sem volt megmenthető és ennek a felismerésnek az alapján mulasztja el a már említett kötelezettségek teljesítését, a segítségnyújtás elmulasztásának a bűncselekményét még abban az esetben is megvalósítja, ha utóbb az orvosi adatok alátámasztják azt a feltételezést, hogy a sérülés jellege folytán a baleset sérültjének élete semmiképpen sem lett volna megmenthető.
Ennek az álláspontnak az az indoka, hogy a sértett segítségre szorultságának a ténye nem eleme a Btk. 172. §-ba ütköző bűncselekménynek. Ezzel szemben a Btk. 190. §-ban meghatározott cserbenhagyás vétsége elsősorban a KRESZ 58. §-ának (1) bekezdésében foglalt úgynevezett megállási kötelezettség megszegéséhez fűz büntetőjogi következményeket, vagyis azért fenyegeti büntetéssel a közlekedési balesettel érintett jármű vezetőjét, mivel a baleset helyszínén nem állt meg, s így nem győződött meg arról, hogy került-e valaki segítségnyújtást igénylő helyzetbe. Nem esik azonban a cserbenhagyás fogalma alá, ha a baleset hatókörében olyan személy volt, aki ténylegesen megsérült vagy veszélyhelyzetbe került, ilyen esetben a segítségnyújtás elmulasztásának a bűncselekménye valósul meg. A sérülés bekövetkezése és a halál beállása között szükség szerint időbeni eltérés van, ezért az ítélkezési gyakorlat az élet megszűnését nem a klinikai, hanem a biológiai halál bekövetkezéséhez fűzi, ezek között pedig gyakran jelentős időkülönbség is lehet, továbbá magának a halál bekövetkezésének az orvosi megállapítása is gyakran nehézséget jelent. Az a körülmény tehát, hogy a sérülés olyan súlyos, amely a sértett halálát is előidézte és a sértett személy halála a baleset helyszínén következik be, nem mentesítheti az elkövetőt a segítségnyújtási kötelezettség teljesítése alól. Ez a kötelezettség ugyanis a sérülés bekövetkezésével egyidejűleg áll be, és ha ezt az elkövető elmulasztja, a segítségnyújtás elmulasztásának a bűncselekménye valósul meg (BH1984. 428.).
A segítségnyújtás elmulasztásának elkövetési magatartása a sérült vagy veszélyhelyzetbe jutott személynek a segítség nélkül hagyása, ezért a segítségnyújtás felajánlását, vagy az utóbb orvosilag helytelennek bizonyult segítségnyújtást akkor is az általánosan előirt kötelességteljesítésnek kell tekinteni, ha az ténylegesen a sérült személy állapotromlását eredményezte (BH1957. 1483.). Ezzel szemben nem tekinthető a segítségnyújtási kötelezettség teljesítésének a nem megfelelő mértékű vagy részleges segítségnyújtás.
4. A bűncselekmény megvalósulásának szubjektív feltétele, hogy az elkövetőnek "a tőle elvárható" segítséget kell nyújtania. Az eset összes körülményeit figyelembe kell venni akkor, amikor a bíróság azt a kérdést dönti el, hogy az adott elkövetőtől, az adott helyzetben, az adott körülmények között, figyelemmel az általánosan elfogadott erkölcsi normákra is, milyen segítségnyújtás lett volna elvárható. Az ítélkezési gyakorlatban kialakult a társadalmi elvárhatóság általános szintje, amely szerint eleget kell tenni, annak a legelemibb emberi kötelezettségnek, hogy az elkövető a sértett állapotáról tájékozódjék, meggyőződjön a sérülés jelentős vagy jelentéktelen voltáról és arról, hogy ehhez képest milyen segítséget nyújthat a sérültnek, fel kell ajánlani a segítséget, s ezen felül feltétlenül megkívánható a helyszínen maradás (BH1985. 342., BH1995. 139.). Az elvárhatóság etikai tényezői körében az önfeláldozás, a hősiesség azonban nem kívánható meg. Senkitől sem várható el, hogy életét, testi épségét kockáztassa mások életének megmentése érdekében, azonban - az arányosság szempontjait szem előtt tartva - a közvetlen életveszélyben lévő személynek kisebb sérülés árán történő megmentése mindenkitől elvárható. Ahogy arra a Legfelsőbb Bíróság rámutatott, a fuldoklónak a vízből mentése különleges szakképzettséget igényel és különleges veszéllyel jár. Aki ilyen szakképzettséggel nem rendelkezik, nem kötelezhető élete kockáztatására (LB. törv. 3041/1953). Viszont nem mentesül a felelősség alól az a strandon alkalmazott vízimentő, aki nem nyújt segítséget a vízben fuldoklónak, ugyanis a veszély vállalása hivatásából folyó kötelezettsége.
A segítségnyújtás elmulasztását csak az követheti el, aki az adott helyzetben ténylegesen képes segítséget nyújtani, erre meg van a fizikai képessége. Nem terheli az általános segítségnyújtási kötelezettség azt, aki segítségnyújtásra - mint a gépjármű utasa - azért nem képes, mert maga is sérülést szenvedett vagy veszélyhelyzetben van (BH1994. 355.).
Egységes az ítélkezési gyakorlat abban, hogy az ittas járművezetés és a segítségnyújtás elmulasztása bűnhalmazatban megállapítható (BH1983. 183). Ebből következik, hogy az ittas járművezető is köteles a segítségnyújtásra, legalább is megkövetelhető és elvárható tőle, hogy más személy segítségét kérve nyújtson segítséget a veszélyben lévőnek még akkor is, ha a helyszínen maradásával az ellene indítandó büntetőeljárásnak teszi ki magát (BH1989. 134.).
A vízi közlekedés halált okozó gondatlan veszélyeztetésének vétségét megvalósító elkövető esetében a különös segítségnyújtási kötelezettség ellenére sem állapítható meg a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett segítségnyújtás elmulasztásának bűntette, ha az adott esetben a baleset folytán a vízbe alámerült sértett mentése az elkövetőtől reálisan nem volt elvárható (BH1993. 79.).
Az elvárható segítségnyújtás mértékének megállapításánál figyelemmel kell lenni a segítségre szoruló személyre, állapotára, korára (idős korú, gyermekkorú személy stb.), és különösen a közlekedési balesetet szenvedett személy esetében kell körültekintően eljárni, ugyanis előfordulhat, hogy a jó szándékú segítségnyújtás nem a leghelyesebbnek bizonyul. Az objektíve helytelen segítségnyújtás esetében nem kerülhet azonban sor felelősségre vonásra.
Előfordulhat, hogy a sérült a felajánlott segítséget elhárítja vagy elutasítja. Ez esetben is minimálisan elvárható a rendőrség, illetőleg a mentő vagy az orvos értesítése.
5. A bűncselekmény minősített eseteit a Btk. 172. § (2) és (3) bekezdése határozza meg.
A (2) bekezdés értelmében súlyosabban minősül a cselekmény, ha a sértett meghal és az életét a segítségnyújtás megmenthette volna. A halál bekövetkezése csak abban az esetben alapozza meg a minősített eset megállapítását, ha azt a segítségnyújtás megakadályozta volna. Ha a halál az azonnali segítségnyújtás esetén is bekövetkezett volna, nem a (2) bekezdés szerinti minősített eset, hanem - az elkövető személyétől függően - az e (1) bekezdésben szabályozott alapeset, illetve a (3) bekezdés szerinti minősített eset kerülhet megállapításra.
Az itt szabályozott esetben a halálhoz vezető okfolyamatot nem az elkövető indítja el. A halál bekövetkezése tekintetében az elkövetőt - általában - legalább gondatlanságnak kell terhelnie. Ennek alapján látta megállapíthatónak a Legfelsőbb Bíróság annak az elkövetőnek a felelősségét, aki segítség nélkül hagyta a motorkerékpárról az út menti árokba esett sértettet, aki kisebb fokú agyrázkódás folytán az eszméletét vesztette. A sértett élete egyszerű - nem orvosi - beavatkozással is megmenthető lett volna, ha az elkövető a sértettet eszméletre kelti és a fekvő testhelyzetéből felülteti.
6. A (3) bekezdés első fordulata különös segítségnyújtási kötelezettséget ír elő olyan esetben, ha a veszélyhelyzetet az elkövető idézi elő.
A BH1997. évi 269. számú határozatának megjelenéséig egységes és következetes volt az ítélkezési gyakorlat az itt szabályozott különös segítségnyújtási kötelezettség megítélésében. Ennek alapját a törvényhelyhez fűzött miniszteri indokolás és a Legfelsőbb Bíróság határozataiban kifejtettek képezték. E szerint a Btk. 172. § (1) bekezdésében foglalt mulasztásos bűncselekményt csak olyan személy terhére lehet megállapítani, akinek semmiféle szerepe nincs az alaphelyzet (akár vétlen) kialakulásában, semmiféle formában nem róható fel neki a veszélyhelyzetbe került személy vagy sérült segítséget igénylő helyzete, vagyis teljességgel kívülálló (extraneus). Viszont különös segítségnyújtási kötelezettség terheli azt az elkövetőt, aki a veszélyhelyzetet akár vétlen, akár szándékos vagy gondatlan magatartásával idézi elő, melynek nem teljesítése esetén a segítségnyújtás elmulasztásának büntette miatt tartozik büntetőjogi felelősséggel.
A BH1997. 269. számú jogeset megjelenéséig egységes és következetes volt az ítélkezési gyakorlat az itt szabályozott különös segítségnyújtási kötelezettség megítélésében. Ennek alapját a törvényhelyhez fűzött miniszteri indokolás és a Legfelsőbb Bíróság határozataiban kifejtettek képezték. E szerint a Btk. 172. §-ának (1) bekezdésében foglalt mulasztásos bűncselekményt csak olyan személy terhére lehet megállapítani, akinek semmiféle szerepe nincs az alaphelyzet (akár vétlen) kialakulásában, semmiféle formában nem róható fel neki a veszélyhelyzetbe került személy vagy sérült segítséget igénylő helyzete, vagyis teljességgel kívülálló (extraneus). Viszont különös segítségnyújtási kötelezettség terheli azt az elkövetőt, aki a veszélyhelyzetet akár vétlen, akár szándékos vagy gondatlan magatartásával idézi elő, melynek nem teljesítése esetén a segítségnyújtás elmulasztásának a büntette miatt tartozik büntetőjogi felelősséggel.
A BH1997. 269. számú eseti döntés értelmében - a korábbi ítélkezési gyakorlattal teljes mértékben szakítva - viszont, amennyiben az elkövető vétlen volt a baleset előidézésében, vagy pedig magának a sértettnek a magatartása idézte elő a balesetet, ennek ellenére segítségnyújtás nélkül hagyja a veszélyhelyzetbe került személyt az elkövetőt csupán a Btk. 172. §-ának (1) bekezdésében foglalt általános segítségnyújtási kötelezettség elmulasztása miatt lehet felelősségre vonni.
A Legfelsőbb Bíróság 2/1999. BJE számú jogegységi határozata értelmében ha a személysérüléssel járó vagy a sértett életét vagy testi épségét közvetlenül fenyegető veszélyhelyzetet az elkövető vétlenül idézi elő, de nem nyújt tőle elvárható segítséget a rászorultnak, cselekménye a segítségnyújtás elmulasztásának alapesetként [Btk. 172. § (1)] és nem annak bűntetti alakzata [Btk. 172. § (3)] szerint minősül.
A jogegységi döntés értelmében a korábbi jogértelmezés - amely szerint a segítségnyújtás minősített esetéért felelt az elkövető, aki a sértett sérülését, a balesetet, illetve a sértett élete vagy testi épsége tekintetében a közvetlenül fenyegető helyzetet akár gondatlan, akár vétlen magatartásával okozta, tárgyi jellegű (objektív) felelősséget állapított meg, amely azonban kiküszöbölhetetlen - ellentétben áll a Btk. 10. §-ában megfogalmazott alapelvvel.
A Btk. 10. §-a szerint bűncselekmény az a szándékosan vagy - ha a törvény a gondatlan elkövetést is bünteti - gondatlanságból elkövetett cselekmény, amely veszélyes a társadalomra, és amelyre a törvény büntetés kiszabását rendeli. "Bűnösség nélkül nincs büntetőjogi felelősség" és a bűnösségnek a törvényi tényállás valamennyi elemére ki kell terjednie. Ezekből a törvényi követelményekből az következik, hogy akit nem terhel bűnösség, amikor a magatartást kifejtette, büntetőjogi értelemben felelőssé nem tehető. Ha a terhelt sem szándékos, sem gondatlan magatartással nem hatott közre a baleset bekövetkezésében, ezért nem róható fel neki a veszélyhelyzet előidézése.
Ez a jogegységi döntés nem ad eligazítást a Btk. 172. § (4) bekezdésének az értelmezésére. E bekezdés ugyanis kimondja, hogy a (3) bekezdés utolsó fordulata - "segítségnyújtásra egyébként is köteles" - nem alkalmazható azzal szemben, aki a közlekedési szabályok alapján köteles a segítségnyújtásra.
A korábbi - a jogegységi döntéssel szembeni - ítélkezési gyakorlat ezt a rendelkezést úgy értelmezte, hogy ez az elkövető cselekményének kétszeres minősülését volt hivatott megakadályozni. Miután a KRESZ 58. §-ának (1) bekezdése alapján a balesettel érintett jármű - akár vétkes, akár vétlen - vezetője, aki nem tett eleget segítségnyújtási kötelezettségének, a Btk. 172. § (3) bekezdésének I. fordulata szerint volt büntetőjogilag felelősségre vonható (bűntetti alakzat), de nem volt megállapítható a II. fordulat szerinti, egyéb jogszabályon alapuló segítségnyújtási kötelezettségének az elmulasztása miatti felelőssége.
A jogegységi döntés viszont felveti azt a problémát, hogy a balesettel érintett, vétlen járművezető - bár jogszabály, a KRESZ 58. §-ának (1) bekezdése különös segítségnyújtási kötelezettséget ír elő számára, sem a (3) bekezdés I. fordulata, sem - figyelemmel a (4) bekezdésben írtakra - a II. fordulata alapján nem vonható felelősségre, bűnössége csupán az (1) bekezdés alapján állapítható meg ugyanúgy, ahogy - jogszabályi előírás folytán segítségnyújtásra egyébként nem köteles - a gyalogosoknak, illetve a balesettel nem érintett járművezetőknek.
A (3) bekezdés második fordulata ugyancsak különös segítségnyújtási kötelezettséget ír elő azok számára, akik a segítségnyújtásra egyébként is kötelesek. Ilyennek tekinthetjük néhány foglalkozás gyakorlóját, pl. az orvost, a mentőt, a betegápolót, a tűzoltót, az óvónőt stb., de fennállhat a fokozott kötelezettség azzal szemben is, akit jogszabály, szerződés kötelez a segítségnyújtásra, vagy a családi kapcsolat (szülő, gyermek, házastárs) alapozza meg azt.
A segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának a segítségnyújtásra kötelezett által elkövetett bűntettét valósítja meg az a férj, aki a terhességet titkoló és orvosi segítség nélkül otthon szülő feleségéhez - miután annak a rosszullétét észleli - nem hív orvost, és az asszony vérvesztéses sokk következtében meghal (BH1996. 240.).
Egységes az ítélkezési gyakorlat abban, hogy nem állapítható meg segítségnyújtás elmulasztása akkor, ha az elkövető szándéka a sérülésnek, az életveszélyt okozó testi sérülésnek vagy a sértett halálának az előidézésére irányul. Azt ugyanis nem lehet megkövetelni, hogy az élet vagy testi épség ellen irányuló szándékos bűncselekmény elkövetője segítséget nyújtson a sértettnek.
Más a helyzet azonban az olyan szándékos bűncselekményeknél, amelyeknél a szándék nem a sérülés okozására, hanem csupán a veszélyhelyzet előidézésére terjed ki, vagy az olyan esetekben, amikor az elkövető büntetőjogi felelőssége büntethetőséget kizáró ok folytán nem állapítható meg. Így pl. ha a jogos védelem vagy végszükség folytán az elkövető nem büntethető és az ilyen helyzet megszűnése után a sértettnek nem nyújt segítséget, felelőssége ugyanúgy megállapítható a segítségnyújtás elmulasztásában, mint annak, aki a szándékon túli eredmény sérültjének nem nyújt tőle elvárható segítséget.
A segítségnyújtás elmulasztásának más bűncselekményektől való elhatárolása körében egységes az ítélkezési gyakorlat abban, hogy amennyiben az orvos az orvosi tevékenység körében az orvosi foglalkozás szabályait szegi meg, s nem az általános segítségnyújtási kötelezettséget mulasztja el, cselekménye a foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetésnek minősül. Viszont abban az esetben, ha az elkövető orvos és az őt általánosan terhelő segítségnyújtást mulasztja el, felelőssége a (3) bekezdés második fordulata alapján állapítható meg, és amennyiben ilyen minőségében a közlekedési baleset előidézője is, cselekménye a (3) bekezdés első fordulata szerint is minősül (BH1984. 45.).
Ugyancsak az elhatárolás körébe tartozik a Legfelsőbb Bíróságnak az a döntése, amely nem segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett bűntettét, hanem eshetőleges szándékkal elkövetett emberölést állapított meg annak az elkövetőnek a terhére, aki a magatehetetlenül részeg sértettel közösült, majd őt félig lemeztelenítve a hideg téli éjszakában magára hagyta és az ott kihűlés folytán meghalt (BH1987. 112.).
A bűnhalmazat kérdésének vizsgálata körében teljesen egységes a bírói gyakorlat abban, hogy a foglalkozás vagy a közlekedés szabályainak megszegésével sérülést okozó személyt halmazat miatt kell felelősségre vonni, ha a sérült személynek nem nyújt tőle elvárható segítséget. A maradandó fogyatékosságot eredményező közúti baleset gondatlan okozásának vétségét és ezzel bűnhalmazatban a segítségnyújtás elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett büntettet valósítja meg az a járművezető, aki a város belterületén a kijelölt gyalogos-átkelőhelyen áthaladó sértettet elüti, majd a sérültet a baleset helyszínén az út szélére húzza, és ezt követően a helyszínről eltávozva értesíti a mentőket (BH1995. 139.).
A szándékos veszélyeztetési bűncselekményekkel - a foglalkozás körében elkövetett szándékos veszélyeztetés és a közúti veszélyeztetés - halmazatban a segítségnyújtás elmulasztása akkor állapítható meg, ha az elkövető által szándékolt veszélyhelyzeten túl a sérülés mint eredmény is létrejön (BK 123. szám, BH1990. 123.). Ha a közúti veszélyeztetés bűntettének sértettje 8 napon belül gyógyuló sérülést szenved, e bűncselekménnyel bűnhalmazatban a könnyű testi sértés vétsége soha sem állapítható meg, minthogy az eredmény tekintetében csak gondatlanság állhat fenn, a könnyű testi sértésnek viszont nincs gondatlan alakzata; ugyanakkor a közúti veszélyeztetés bűntettének elkövetőjével szemben a segítségnyújtás elmulasztásának bűntettét minden esetben bűnhalmazatban kell megállapítani, ha a veszélyeztetés folytán sérült személyt a helyszínen hagyva eltávozik (BH1992. 745.).
A halmazati szabályok alkalmazásánál szükséges kiemelni, hogy a halálos eredményt annál a bűncselekménynél kell értékelni, amellyel az közvetlen kapcsolatban áll. Így a foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés, közúti veszélyeztetés, halálos közúti baleset okozása körében kell értékelni a sértett halálát, és ezekkel halmazatban kerül megállapításra a segítségnyújtás elmulasztása. Amennyiben viszont a sértett halála azért következett be, mert az elkövető elmulasztotta a segítségnyújtást és az életét a segítségnyújtás megmenthette volna, a segítségnyújtás elmulasztásának minősített esete és a foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés vagy valamelyik közlekedési bűncselekmény halmazatban történő megállapítására kerülhet sor.
Ha az elkövető azonos veszélyhelyzetben lévő több személy részére, egyetlen mulasztással nem nyújt segítséget, függetlenül a sértettek számától bűnhalmazat megállapítására nem kerülhet sor, a segítségnyújtás elmulasztása egy rendbeli bűncselekménynek minősül.
Végül a segítségnyújtás elmulasztása és a cserbenhagyás bűncselekménye nem valódi, csak látszólagos halmazatot képezhet egymással, így bűnhalmazat megállapítására nem kerülhet sor. A minősítést az dönti el, van-e segítségre szoruló személy, vagy nincs. Ha van segítségnyújtás elmulasztása, ha nincs cserbenhagyás állapítható meg.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
172. § (1) segítségnyújtás elmulasztásának vétsége
172. § (2) segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának bűntette
172. § (3) 1. t. segítségnyújtás elmulasztásának a véghelyzetet előidéző (segítségnyújtásra egyébként is köteles személy) által elkövetett bűntette
172. § (3) 2. t. segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző (segítségnyújtásra egyébként is köteles személy) által elkövetett bűntette.
2/1999. Büntető jogegységi határozat
Ha a személysérüléssel járó vagy a sértett életét vagy testi épségét közvetlenül fenyegető veszélyhelyzetet az elkövető vétlenül idézi elő, de nem nyújt tőle elvárható segítséget a rászorultnak, cselekménye a segítségnyújtás elmulasztásának alapeseteként [Btk. 172. § (1) bek.] és nem annak bűntetti alakzata [Btk. 172. § (3) bek.] szerint minősül.
BK 123. szám
I. A szándékos veszélyeztetési bűncselekmények - így a Btk. 186. §-a szerinti közúti veszélyeztetés - esetében az elkövetőnek a veszélyhelyzet előidézésén túlmenően - a minősített alakzatokba foglalt - bármely káros eredményre kizárólag csak a gondatlansága terjedhet ki.
II. A szándékos veszélyeztetési bűncselekményekkel halmazatban a segítségnyújtás elmulasztása akkor állapítható meg, ha az elkövető által szándékolt veszélyhelyzeten túl a sérülés mint eredmény is létrejön.
BH1998. 575. Ha a veszélyhelyzetet a terhelt büntetőjogilag felróható magatartásával idézte elő, és a halálos közúti baleset helyszínéről abban a tudatban távozik, hogy a sértett már meghalt: a különös segítségnyújtás elmulasztása folytán a segítségnyújtás elmulasztása bűntetti alakzata megállapításának van helye [Btk. 172. § (3) bek. 1. ford., 188. § (2) bek. c) pont].
BH1998. 369. A segítségnyújtás elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett bűntette vádja alól hozott felmentő ítélet törvénysértő, ha a bíróság nem foglalt állást abban a kérdésben, hogy a gépjárművét ittasan vezető terhelt - mint a közlekedési balesettel érintett jármű vezetője - a helyszínen mely okból nem állt meg, a sértett állapotáról miért nem győződött meg, részéről mely okból maradt el a sértettnek nyújtandó segítség, és mely okból távozott el a baleset helyszínéről [Btk. 172. § (3) bek., 190. §, 12. § (1) bek.].
BH1998. 5. II. A segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző és segítségnyújtásra egyébként is köteles személy által elkövetett bűntettét valósítja meg a vadász, aki a sértettnek vétlenül okoz a fegyverével sérülést, de nem nyújt neki tőle elvárható segítséget, hanem a helyszínről távozása után értesíti a sérült hozzátartozóit [Btk. 172. § (1) bek. és (3) bek. II. ford.].
BH1997. 269. II. Ha a gépjárművezető vétlen az ittasan haladó, kivilágítatlan kerékpáros halálos kimenetelű elütésében, de a sértettet segítség nélkül hagyja: cselekménye a segítségnyújtás elmulasztása alapesete és nem annak a bűntetti alakzata szerint minősül [Btk. 172. § (i) és (3) bek.]. 
BH1996. 240. A segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának a segítségnyújtásra kötelezett által elkövetett bűntettét valósítja meg az a férj, aki a terhességét titkoló és orvosi segítség nélkül otthon szülő feleségéhez - miután annak a rosszullétét észleli - nem hív orvost, és az asszony vérvesztéses sokk következtében meghal [Btk. 172. § (3) bek.].
BH1995. 139. A maradandó fogyatékosságot eredményező közúti baleset gondatlan okozásának vétségét és ezzel bűnhalmazatban a segítségnyújtás elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett bűntettet valósítja meg az a járművezető, aki a város belterületén a kijelölt gyalogos-átkelőhelyen áthaladó sértettet elüti, majd a sérültet a baleset helyszínén az útszélre húzza, és ezt követően a helyszínről eltávozva értesíti a mentőket [Btk. 187. § (2) bek. a) pont, 172. § (3) bek. 1. ford.]
BH1994. 355. I. A halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétsége esetén nyomatékos enyhítő körülmény, hogy az ittas sértett maga is jelentős fokban közrehatott a halálát eredményező baleset bekövetkezésében [Btk. 83. §, 187. § (2) bek. b) pont, 172. § (3) bek.].
BH1994. 355. II. A segítségnyújtás elmulasztásának vétségében - az elvárhatóság hiányában - nem állapítható meg a gépjármű utasának a büntetőjogi felelőssége, aki a baleset folytán maga is megsérült és ennek folytán segítségre szorult [Btk. 172. § (1) bek.].
BH1993. 600. A segítségnyújtás elmulasztásának vétsége miatt indult büntetőeljárásban a közel tíz évvel korábbi - más bűncselekmény kapcsán keletkezett - elmeorvos szakértői vélemény helyett újabb szakvélemény beszerzése szükséges a tényállás megállapításához [Be. 68. §. (2) bek. a) pont, Btk. 172. § (1) bek.].
BH1993. 79. I. A vízi közlekedés halált okozó gondatlan veszélyeztetésének vétségét megvalósító terhelt esetében a különös segítségnyújtási kötelezettség ellenére sem állapítható meg a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett segítségnyújtás elmulasztásának büntette, ha az adott esetben a baleset folytán a vízbe alámerült sértett mentése az elkövetőtől reálisan nem volt elvárható [Btk. 172. § (3) bek. 1. tétel, 185. § (3) bek. 4. tétel].
BH1992. 441. A segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának megállapítása emberölés helyett, amikor a terhelt a vele együtt italozó és súlyosan lerészegedő sértettet, miután az italboltból távoztak, egy félreeső épületben hagyja, s a sértett kihűlés következtében meghal [Btk. 172. § (1) és (2) bek., 166. § (1) bek.].
BH1992. 71. A súlyos fokban ittasan gépjárművével balesetet okozó és megállás nélkül továbbhaladó, egyébként azonban kifogástalan életvezetésű terhelttel szemben a szabadságvesztés csak hosszabb próbaidőre függeszthető fel és a járművezetéstől jelentős időtartamú eltiltás alkalmazása indokolt [Btk. 58. § (1) bek., 89. § (1) bek., 172. § (3) bek., 188. § (1) bek.].
BH1991. 344. A segítségnyújtás elmulasztásának vétsége nem állapítható meg a sértett hozzátartozója terhére, ha a tudata nem fogja át azt, hogy a sértett orvosi segítségre szorul [Btk. 172. § (1) és (3) bek.].
BH1991. 343. Különös segítségnyújtási kötelezettség terheli azt az elkövetőt, aki a veszélyhelyzetet akár vétlen, akár szándékos vagy gondatlan magatartásával idézi elő, melynek nem teljesítése esetén a segítségnyújtás elmulasztásának büntette miatt tartozik büntetőjogi felelősséggel [Btk. 172. § (3) bek., BK 123. és 125. sz.].
BH1991. 95. A segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző és segítségnyújtásra egyébként is köteles személy által elkövetett büntettet valósítja meg, aki a házastársnak véletlenszerű magatartásával okozott súlyosan vérző sérülése ellátását elmulasztja, és ezáltal a sértett kivérzéses sokk folytán beálló halálát idézi elő [Btk 172. § (1) bek., (3) bek. (2) tétel].
BH1990. 203. Gondatlanságból okozott súlyos testi sértés, közúti baleset okozása és segítségnyújtás elmulasztása megállapításánál irányadó szempontok [Btk. 170. § (6) bek., 187. § (1) bek., 172. §].
BH1989. 296. Súlyos közlekedési balesetet okozó és segítségnyújtást elmulasztó vádlottra törvénysértően enyhe büntetés kiszabása [Btk. 83. §, 172. § (3) bek., 187. § (2) bek. a) pont].
BH1989. 134. I. Az elvárhatóság kérdése a segítségnyújtásnak az ittas személy által történt elmulasztásánál Btk. 172. §].
BH1989. 47. A segítségnyújtásra egyébként is köteles személy által elkövetett segítségnyújtás elmulasztásának büntettét valósítja meg az az anya, aki a súlyosan sérült gyermeke orvosi ellátásban részesítését szándékosan elmulasztja. [Btk 172. §. (3) bek. 2. tétele]
BH1988. 425. Törvénysértően enyhe büntetés kiszabása segítségnyújtás elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett büntette esetén [Btk. 83. §, 172. § (3) bek.].
BH1987. 424. Törvénysértő a járművezetéstől eltiltás kiszabása, ha a terhelt csupán mint a gépkocsi utasa követte el a segítségnyújtás elmulasztását [Btk. 172. § (1) bek., 186. § (1) bek., 58. §].
BH1987. 112. I. A bűnösség téves megállapítása a segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett bűntettében [Btk. 172. § (3) bek., II. tétele].
BH1987. 112. II. Eshetőleges szándékkal elkövetett emberölés megállapítása segítségnyújtás elmulasztásának bűntette helyett [Btk. 13. §, 166. § (1) bek., 172. § (3) bek.].
BH1985. 457. Vasúti alkalmazott bűnösségének téves megállapítása a segítségnyújtás elmulasztása büntettében [Btk. 172. § (3) bek.].
BH1985. 342. Segítségnyújtás elmulasztása esetén az elvárható segítség fogalmának értelmezése [Btk. 172. § (3) bek.].
BH1985. 331. Segítségnyújtás elmulasztása bűntettének megállapítása a sértett azonnali halálát eredményező, vétlenül okozott közlekedési baleset esetén [Btk. 172. § (3) bek., 190. §].
BH1985. 173. A balesetet okozó megsérülése esetén a segítségnyújtásnak megállapításánál vizsgálandó körülmények [Btk. 172. § (3) bek.].
BH1985. 168. Büntetéskiszabási szempontok segítségnyújtás elmulasztása esetén [Btk. 83. §, 172. § (3) bek.]. 
BH1984. 428. A segítségnyújtás elmulasztása bűntettének és a cserbenhagyás vétségének elhatárolásánál irányadó szempontok [Btk. 172. § (3) bek., 190. § ].
BH1984. 45. A segítségnyújtás elmulasztása a veszélyhelyzetet előidéző és a segítségnyújtásra egyébként is köteles személy által elkövetett bűntettként minősül, ha a körzeti orvos foglalkozású terhelt a hibájából keletkezett baleset sérültjét segítség nélkül hagyja [Btk. 172. § (3) és (4) bek.].
BH1983. 430. Súlyos fokú gondatlanságból gombamérgezés folytán gyermekeik halálát okozó szülőkkel szemben - akik egyébként is jelentősen elhanyagolták nevelési, gondozási és tartási kötelezettségüket - szigorú büntetés kiszabása biztosítja a büntetés céljának elérését [Btk. 170. § (6) bek. 3. tétel, 83. §, 172. § (3) bek., 195. § (1) bek., 12. sz. Irányelv].
BH1983. 183. Az ittas járművezető is köteles a tőle elvárható segítségnyújtásra, és e kötelezettség elmulasztása esetén még a büntetlen előéletű terhelttel szemben is a törvény szigorát kell alkalmazni [Btk. 172. § (1) és (3) bek., 188. § (2) bek. b) pont, 83. §].
BH1982. 496. I. A segítségnyújtás elmulasztása kísérletének megállapítása fogalmilag kizárt [Btk. 16. §, 172. §].
BH1982. 180. Ha a cselekmény tudatos gondatlanságból (luxuria) elkövetett életveszélyt okozó testi sértésként minősül, e vétséggel bűnhalmazatban a segítségnyújtás elmulasztása bűntettét is meg kell állapítani, ha az elkövető a sértettet a tőle elvárható segítség nélkül hagyta [Btk. 170. § (6) bek., 14. §, 172. § (3) bek.].
BH1981. 437. Segítségnyújtás elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett büntette esetén helye van a járművezetéstől eltiltás kiszabásának, minthogy a járművezetésre vonatkozó rendelkezések kötelezően írják elő az azonnali megállási, segítségnyújtási, illetőleg általában a káros következmények elhárítására vonatkozó kötelezettséget [Btk. 58. § (1) bek., 172. § (3) bek., KRESZ 58. § (1) bek.].
Gondozás elmulasztása
173. § Aki állapotánál vagy idős koránál fogva önmagáról gondoskodni nem tudó személlyel szemben gondozási kötelezettségét nem teljesíti és ezáltal a gondozásra szoruló életét, testi épségét vagy egészségét veszélyezteti, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
Az emberi élet, testi épség veszélyeztethető oly módon is, hogy az arra kötelezett az önmagáról gondoskodni nem tudó személlyel szemben fennálló gondozási kötelezettségét megszegi, nem teljesíti és ezáltal hozza a sértett életét, testi épségét, illetve egészségét veszélyhelyzetbe.
A cselekmény tárgya az élet, testi épség, egészség.
A cselekménynek mind a passzív alanya, mind az alanya speciális.
1. A bűncselekmény passzív alanya, aki az állapotánál, vagy idős koránál fogva önmagáról gondoskodni nem tud. Ebbe a körbe tartozik az önmagáról gondoskodni nem tudó beteg, rokkant, magatehetetlen, elmebeteg személy. E körben a passzív alanyi minőséget nem önmagában, valamely testi szellemi kóros állapot, vagy bizonyos életkor határozza meg, hanem az a körülmény, hogy a meghatározott személy ezekre tekintettel nem tud gondoskodni önmagáról és más személy gondozására szorul.
Egységes a gyakorlat abban a kérdésben, hogy kiskorú nem lehet passzív alanya a gondozási kötelezettség elmulasztásának. Kiskorú gyermek sérelmére nem ezen bűncselekmény elkövetését, hanem a specialitás elvének érvényesülésével a Btk. 195. § (1) bekezdése szerinti kiskorú veszélyeztetésének bűntettét kell megállapítani.
A Btk. 195. § (1) bekezdésében megfogalmazott bűncselekmény törvényi tényállása lényegesen szélesebb körű, mint a Btk. 173. §-ban megfogalmazott tényállás. A kiskorú testi, értelmi és erkölcsi fejlődésének a veszélyeztetése jóval nagyobb kört ölel fel, mint csupán az élet, testi épség, vagy egészség veszélyeztetése. Kétségtelen ugyanis, aki a gondozási kötelezettség megszegése folytán a kiskorú életét, testi épségét, vagy egészségét veszélyezteti, ezáltal veszélyezteti a kiskorú testi fejlődését is. Ellenben a kiskorú értelmi, vagy erkölcsi fejlődésének veszélyeztetése nem jár az élet, testi épség, egészség veszélyeztetésével. Ebből következően a két bűncselekmény jogi tárgya is eltérő, hiszen a Btk. 173. § szerinti cselekmény tárgya az emberi élet, testi épség, egészség, míg a Btk. 195. § (1) bekezdése szerinti bűncselekmény a kiskorú testi, értelmi, erkölcsi fejlődéséhez fűződő érdek.
2. A bűncselekmény (speciális) alanya tettesi minőségben csak az lehet, akit a sértettel szemben konkrét gondozási kötelezettség terhel, függetlenül attól, hogy a gondozási kötelezettség milyen jogi alapon nyugszik. Gondozási kötelezettséget keletkeztethet jogszabályi rendelkezés, szerződés, a sértett és az elkövető között fennálló személyes viszony. A fentiekből következően gondozási kötelezettség terheli a betegápolót a beteggel szemben, az eltartót az eltartottal szemben, a gyermeket az idős szülő tekintetében stb.
Az utóbbi időben egységessé vált a gyakorlat a tekintetben, hogy a gondozási kötelezettség alapja lehet a tartási szerződés is, mely magába foglalja azt a kötelezettséget, hogy az eltartó háztartásában köteles gondoskodni az eltartottról, és a szerződésben foglalt kötelezettségei közé tartozik a közvetlen testi szükségletek biztosításán túl a gyógykezelés, gyógykezeltetés és az ápolás is. Így ennek elmulasztása alapot ad a gondozási kötelezettség elmulasztásának megállapítására.
A gondozás fogalomkörébe tartozik az elsőrendű testi létszükségletek kielégítését szolgáló javakkal való ellátáson túl a passzív alany egészségének megóvását, betegsége elhárítását, illetve megelőzését szolgáló magatartás. Betegség esetén gyógykezelés biztosítása, továbbá a gondozására bízott személy felügyelete és ellenőrzése is.
A gondozás tartalma és szükséges mértéke nem határozható meg általános érvénnyel, azt minden egyes esetben a gondozásra szoruló személy állapotának ismeretében kell meghatározni.
3. Az elkövetési magatartás a gondozási kötelezettség nem teljesítése. Ez mind aktív, mind passzív magatartással megvalósítható, bár ez előbbi a gyakorlatban rendkívül ritka, szinte példa nélkül álló.
A gondozás elmulasztása bűncselekmény befejezettségéhez szükséges, hogy a veszélyhelyzet létrejöjjön. E tekintetben a cselekmény a Btk. 171. §-ban meghatározott foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetéssel mutat rokon vonásokat. Bár a norma szövege nem mondja ki, hogy a veszélynek közvetlennek kell lennie, de az ide vonatkozó miniszteri indokolás nem hagy kétséget afelől, hogy nem elegendő valamilyen absztrakt veszélyhelyzet, hanem annak ténylegesnek kell lennie. A bűncselekmény csupán abban az esetben állapítható meg, amennyiben a gondozási kötelezettség nem teljesítése és a veszély kialakulása között az okozati kapcsolat fennáll.
A bűncselekmény kizárólag szándékosan követhető el, gondatlan alakzata nincs.
4. Az elhatárolási kérdésekkel kapcsolatban kiemelést érdemel, hogy a döntő az elkövető szándéka. Amennyiben ez - akár eshetőlegesen is - kiterjed a testi sértés okozására, illetve a halál előidézésére úgy a testi sértés, illetve az emberölés megállapításának van helye. Ha az elkövető tudata a szándékos mulasztása során átfogja a sértett halálának bekövetkezését, és ebbe belenyugodva cselekszik; cselekménye emberölés bűntettének minősül.
Nincs helye halmazat megállapításának abban az esetben sem, ha a gondozási kötelezettség és a sértett halála között fennáll az okozati összefüggés, de a sértett halála az elkövető gondatlansága következtében állt be. Ilyenkor a gondatlanságból elkövetett emberölés vétsége megállapításának van helye (BJD 1044.).
Érdekes gyakorlati problémát vet fel a gondozási kötelezettség elmulasztásának és a tartás elmulasztásának találkozása. A tartás elmulasztása önmagában soha nem nyújt alapot a gondozási kötelezettség megállapítására.
Abban az esetben, ha a gondozó egyben tartásra is kötelezett, és a tartási kötelezettségének elmulasztásával a sértett élete, testi épsége, vagy egészsége közvetlen veszélybe kerül, a gondozás elmulasztását kell megállapítani. A fentiekből is kitűnik, hogy a két cselekmény halmazatkénti megállapítására nincs lehetőség.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
173. § gondozás elmulasztásának bűntette.
BH1982. 316. az emberölésnél az elkövető tudata átfogja a halál bekövetkezésének a lehetőségét és ezt kívánja vagy ebbe belenyugszik [Btk. 173. §, 166. § (1) bek.].
II. Cím
AZ EGÉSZSÉGÜGYI BEAVATKOZÁS, AZ ORVOSTUDOMÁNYI KUTATÁS RENDJE ÉS AZ EGÉSZSÉGÜGYI ÖNRENDELKEZÉS ELLENI BŰNCSELEKMÉNYEK
Beavatkozás az emberi génállományba
173/A. § (1) Aki az emberi génállományon, magzati génállományon, illetőleg emberi embrió génállományán a génállomány megváltoztatására irányuló beavatkozást végez, bűntettet követ el, és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha az (1) bekezdés szerinti beavatkozás az emberi génállomány, a magzati génállomány, illetőleg az embrió génállományának megváltozását idézi elő.
(3) Nem büntethető az (1)-(2) bekezdésben meghatározott cselekmény miatt, aki a beavatkozást az egészségügyről szóló törvényben meghatározott célból hajtja végre.
A Btk. XII. Fejezet a fenti megnevezéssel új második címmel egészült ki az 1998. évi XXII. törvény 2. §-a alapján 1998. július 1. napjával.
A modern orvostudomány fejlődése olyan távlatokat nyit meg az orvosbiológiai kutatások, illetőleg a genetika előtt, amelyek a hagyományos orvoslásban ismeretlenek voltak. Ugyanakkor nem csak a gyógyítás és a kutatás lehetőségei tágultak ki, de ezzel együtt annak veszélye is fennáll, hogy ezeket a modern orvosbiológiai eszközöket visszaélésszerűen alkalmazzák, illetőleg a nem kívánt célok érdekében használják fel.
Az ezekkel az eszközökkel történő visszaélés beláthatatlan következményekkel járhat, a természet rendjébe történő mesterséges beavatkozás hatalmas károkat is okozhat.
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. tv. (a továbbiakban Eütv.) részletesen meghatározza az ilyen eljárások, kutatási módszerek elvégzésének szakmai szabályait és szigorú feltételekhez köti ezek gyakorlását.
Az Eütv. VIII. fejezete tartalmazza az emberen végzett orvostudományi kutatások szabályait, a IX. fejezet szabályozza az emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárásokat, az embriókkal és az ivarsejtekkel végzett kutatásokat, a XI. fejezet pedig a szerv- és szövetátültetés szabályait.
1999. január 1. napjával hatályba lép a géntechnológiai tevékenységről szóló 1998. évi XXVII. törvény.
Ennek megfelelően indokolt tehát, hogy az Eütv. VIII., IX. és XI. fejezetében foglalt szakmai szabályok megszegése büntetőjogi fenyegetettséget kapjon. Indokolttá teszi ezt a szakmai szabályok által határolt eljárásoknak a fokozott veszélyessége és a szabályok megszegésének súlyos következményei. Figyelemmel kell lenni arra is, hogy az önrendelkezési jog ezeknél az eljárásoknál, gyógyítási módoknál fokozottabban kell, hogy érvényesüljön és ha ilyen eljárásra az önrendelkezési jog megsértésével kerül sor olyan alkotmányos alapjog sérül, amelyre a büntetőjog eszközeivel kell válaszolni.
A tényállások megszerkesztésénél nem csupán az Eütv. VIII., IX. és XI. fejezetére, hanem az Európa Tanács Miniszteri Bizottságokról és biomedicináról szóló Egyezmény 2. cikkének azon megfogalmazására is figyelemmel kellett lenni, hogy "az emberi lény érdeke és jóléte elsőbbséget kell élvezzen a társadalom vagy a tudomány puszta érdekével szemben."
A tényállások tipikusan büntetőjogi keretrendelkezések, amelyek tartalmát alapvetően az Eütv. és az 1998. évi XXVII. törvény rendelkezései adják meg.
A II. Címben megfogalmazott bűncselekmények a XII. fejezetbe, vagyis a személy elleni bűncselekmények közé lettek beillesztve, ugyanis az orvostudományi kutatások illetve az emberi reprodukcióra vonatkozó különleges eljárások nem csak a büntetőjogi értelemben vett személyt, hanem a büntetőjogilag embernek nem minősülő magzatot és embriót is érintik. E-bűncselekmények rendszerbeli elhelyezésével jelezni lehetett, hogy a tényállások által oltalmazott jogvédte érdek, jogi tárgy szélesebb a büntetőjogi értelemben vett emberi életnél, testi épségnél, egészségnél, illetve a szabadságnál és az emberi méltóságnál.
A bűncselekményt az 1998. évi XXII. törvény 2. §-a iktatta a Btk.-ba 1998. július hó 1. napjával, büntetve ezáltal az emberi génállományba történő jogellenes beavatkozást.
1. A bűncselekmény jogi tárgya az egészségügyi beavatkozás és az orvosi kutatás rendje, elkövetési tárgya az ember, a magzat, illetve az emberi embrió génállománya.
A bűncselekmény törvényi tényállása kerettényállás, háttérszabályait alapvetően az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (továbbiakban Eütv.), valamint az 1999. január 1. napján hatályba lépő, a géntechnológiai tevékenységről szóló 1998. évi XXVII. törvény alkotja.
Az 1998. évi XXVII. törvény 1. § (1) bekezdése szerint a törvény hatálya a természetes szervezetek géntechnológiával való módosítására, a géntechnológiával módosított szervezetek és az azokból előállított termékek zárt rendszerben történő felhasználására, a környezetbe való kibocsátására és forgalomba hozatalára, illetve az országba történő behozatalára, külföldre történő kivitelére, valamint a szállítására (továbbiakban együtt géntechnológiai tevékenység) terjed ki.
A (2) bekezdés értelmében az emberi gén, génállomány módosítására az egészségügyről szóló törvényben foglalt rendelkezéseket kell alkalmazni.
Az Eütv. 162. §-a szerint az emberi génállomány megváltoztatására irányuló vagy azt eredményező kutatás, beavatkozás kizárólag megelőzési, kórismézési vagy gyógykezelési indokból és - a 182. § (1)-(2) bekezdésében foglalt kivételekkel - csak akkor végezhető, ha a kutatásnak, beavatkozásnak nem a leszármazottak genetikai állományának megváltoztatása, illetve új egyed létrehozása a célja.
Az Eütv. 182. § (1) bekezdése szerint az utód nemének születése előtti megváltoztatására irányuló eljárások a nemhez kötötten öröklődő megbetegedések felismerése vagy a megbetegedések kialakulásának megelőzésére végezhetők.
Az embrió (1) bekezdésben foglaltaktól különböző genetikai jellemzői a születendő gyermek várható betegségének megelőzése, illetőleg kezelése céljából változtathatók meg, a cél szerint feltétlenül szükséges mértékben és módon.
A tudományos fejlődés és a morális értékek védelme indokolja, hogy a genetikai állományt érintő kutatás a nemzetközi jogi szabályozással összhangban legyen korlátozva.
Az Emberi gének és emberi jogok egyetemes nyilatkozata 5. cikkelye szerint egyén génjeivel kapcsolatos kutatás, kezelés vagy diagnózis csak a felmerülő kockázatok és nyereségek alapos előzetes megállapítása után az ország törvényei által megszabott egyéb követelmények figyelembe vételével folytathatók.
Az Eütv. 165. § szerint embrió minden élő emberi embrió a megtermékenyítés befejeződése után a terhesség 12. hetéig, a magzat pedig a méhen belül fejlődő emberi lény a terhesség 12. hetétől. Összességében tehát az embrió és a magzat ugyanazon emberi élet méhen belüli fejlődésének időfüggvényében elkülöníthető két része.
2. Az elkövetési magatartás a beavatkozás. A génállományba történő beavatkozás génsebészeti beavatkozást jelent, amelyet az 1998. évi XXVII. törvény 2. § b) pontja úgy fogalmaz meg, hogy a génsebészeti beavatkozás olyan módszer, amely a gént vagy annak bármely részét kiemeli a sejtből és átülteti egy másik sejtbe és ezáltal a természetes génállomány vagy annak bármely része megváltozik. Ez azt jelenti, hogy a beavatkozás a szervezet alap-génfelépítésébe történik új gén hozzáadásával, amely által gyakorlatilag a szervezet kódrendszerét manipulálják.
Az (1) bekezdésben írt beavatkozás azonban csak akkor tényállásszerű, ha az a génállomány megváltoztatására irányul. Ebből következően az alapeset nem kívánja meg a génállomány megváltoztatását, mint eredményt, pusztán az erre irányuló beavatkozást bünteti. A bűncselekmény célzatos, mivel a beavatkozás célja a génállomány megváltoztatása. Ennek megfelelően csak egyenes szándékkal követhető el. A gondatlan elkövetést a törvény nem bünteti.
A (2) bekezdés minősített esetként szabályozza az (1) bekezdésben írt magatartás eredményét. Az eredmény a génállomány megváltoztatása. Az 1998. évi XXVII. törvény 2. § c) pontja szerint a géntechnológiával módosított szervezet olyan szervezet, amelyben a génállomány génsebészeti beavatkozás által változott meg, ideértve ennek a szervezetnek a beavatkozás következtében kialakult tulajdonságot továbbvivő utódait. Ennek megfelelően az (1) bekezdés a cselekmény kísérletét fogalmazza meg sui generis bűncselekményként. Ilyen körülmények között az (1) bekezdésben írt bűncselekménynek a kísérlete gyakorlatilag kizárt, az előkészület pedig büntetlen cselekmény.
3. A (3) bekezdés büntethetőséget kizáró okként fogalmazza meg, ha a beavatkozás az egészségügyi törvényben írt célból történt.
Az egészségügyi törvény lehetőséget biztosít az emberi génállományba való beavatkozásra akkor, ha az megelőzési, kórismézési vagy gyógykezelési kutatás végett történik és nem célja új, illetve megváltozott génállományú egyedek létrehozása.
A főszabály alól azonban kivételt képez, ha nemhez kötötten öröklődő betegség felismerése vagy megelőzése érdekében a génállományba történő beavatkozással történik az utód nemének születés előtti megváltoztatása.
Minden más, egyéb célból történő beavatkozás az (1) és (2) bekezdés szerint büntetendő cselekmény.
A bűncselekmény megnevezése (javaslat)
173/A. § (1) génállomány megváltoztatására irányuló beavatkozás bűntette
173/A. § (2) génállomány megváltoztatását eredményező beavatkozás bűntette.
Emberi ivarsejt tiltott felhasználása
173/B. § (1) Aki halottból vagy halott magzatból származó ivarsejtet az egészségügyről szóló törvényben meghatározott emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárásra használ fel, bűntettet követ el, és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki emberi ivarsejt tiltott felhasználására irányuló előkészületet követ el, vétség miatt két évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. A bűncselekmény jogi tárgya az egészségügyi beavatkozás és az orvosi kutatás rendje.
A bűncselekmény elkövetési tárgya a halottból vagy halott magzatból származó ivarsejt.
A felhasznált ivarsejtnek halottból vagy halott magzatból kell származnia.
A bűncselekmény szempontjából igen lényeges annak meghatározása, hogy mikortól tekintünk valakit halottnak. Az orvostudomány megkülönböztetést tesz a klinikai és a biológiai halál között.
A büntetőjog a biológiai halált tekinti az emberi élet megszűnésének. A tudomány jelenlegi álláspontja szerint a halál, mint irreverzibilis változás akkor következik be, amikor bekövetkezik az agyhalál, vagyis az agy működésének megszűnte a halál jele.
A magzati halál időpontját azonos módon kell megállapítani.
Ebből következően a klinikai halál állapotában lévő személytől, illetőleg a 12 hetesnél fiatalabb magzatból származó ivarsejt felhasználása nem bűncselekmény.
A holttest az ember visszafordíthatatlan halála után megmaradó, életfunkciókkal, vagyis érzékeléssel, reakciókkal, légzéssel, reflexmozgásokkal már nem rendelkező teteme.
2. Az egészségügyi törvény az emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárások körét és alkalmazásának feltételeit a 166. §-ban részletesen rögzíti. Ezek szerint emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárásként (a továbbiakban reprodukciós eljárás) a) testen kívüli megtermékenyítés és embrió-beültetés, b) a házastárs, illetve élettárs ivarsejtjeivel vagy adományozott ivarsejttel végzett mesterséges ondóbevitel, c) ivarsejt adományozásával történő testen kívüli megtermékenyítés és embrióbeültetés, d) embrióadományozással végzett embrióbeültetés, e) dajkaterhesség valamint f) a női ivarsejt megtermékenyülését, illetőleg megtermékenyíthetőségét, valamint a megtermékenyített ivarsejt megtapadását, fejlődését elősegítő egyéb módszer alkalmazható. A (2) bekezdés szerint reprodukciós eljárás során történő megtermékenyítéshez, illetőleg embrióbeültetéshez kizárólag emberi ivarsejt, illetve embrió használható fel.
A (3) bekezdés szerint holttestből - ideértve az agyhalottat is - vagy halott magzatból származó ivarsejt reprodukciós eljáráshoz nem alkalmazható.
A bűncselekmény elkövetési magatartása a felhasználás, amely az Eütv.-ben meghatározott tevékenységek, a megtermékenyítés és az embrióbeültetés megkezdésével befejezett, mivel a törvényi tényállás eredményt nem fogalmaz meg. Ebből a szempontból tehát közömbös, hogy az eljárás eredményes volt vagy sem. Nincs jelentősége annak sem, hogy a halottból vagy halott magzatból ki, mikor és milyen körülmények között szerezte meg a felhasználásra kerülő ivarsejtet.
3. A bűncselekmény csak szándékosan követhető el. A törvényi tényállás megfogalmazásából kitűnően az ivarsejt felhasználásra emberi reprodukcióra irányuló különleges eljárás során kerül sor. Az elkövető meghatározott eredmény, emberi reprodukció elérése érdekében cselekszik, vagyis a bűncselekmény célzatos.
Az elkövetési magatartás csak akkor alkalmas bűncselekmény megállapítására, ha a törvényben taxatíve felsorolt reprodukciós eljárásnak minősülő beavatkozás keretében fejtik ki. A reprodukciós eljárások körének törvényi rögzítése következtében ugyanakkor a felsorolt eljárások közé be nem sorolható, az emberi reprodukcióra irányuló további, vagy új eljárás legfeljebb az Eütv. VIII. fejezet szerint minősülő emberen végzett orvosbiológiai kutatásként alkalmazható.
4. A bűncselekmény kiemelkedő társadalmi veszélyessége indokolja az előkészület büntetendőségét. Az előkészület keretében értékelendő a felhasználásra szánt ivarsejt beszerzése.
A bűncselekmény megnevezése (javaslat)
173/B. § (1) emberi ivarsejt tiltott felhasználásának bűntette
173/B. § (2) emberi ivarsejt tiltott felhasználása előkészületének bűntette.
Születendő gyermek nemének megválasztása
173/C. § (1) Aki a születendő gyermek nemének megválasztására irányuló beavatkozást végez, bűntettet követ el, és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Nem büntethető az (1) bekezdésben meghatározott cselekmény miatt, aki a beavatkozást az egészségügyről szóló törvényben meghatározott célból hajtja végre.
1. A bűncselekmény jogi tárgya az egészségügyi beavatkozás törvényes rendje. A születendő gyermek nemének megválasztására irányuló eljárást az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának az emberi jogokról és a biomedicináról szóló 1996. november 19-én elfogadott Egyezmény 14. cikke szabályozza.
Az Eütv. a nemzetközi gyakorlatnak és elvárásoknak megfelelően szabályozza a születendő gyermek nemének megválasztását, illetve az erre irányuló eljárásokat.
Az Eütv. 182. § (1) bekezdése szerint az utód nemének születése előtti megválasztására irányuló eljárások a nemhez kötötten öröklődő megbetegedések felismerésére vagy a megbetegedések kialakulásának megelőzésére végezhetőek.
A törvényi tényállás az Eütv. rendelkezésének megsértését bünteti. Minden, az Eütv. 182. § (1) bekezdésében írt cél hiányában végzett olyan beavatkozás, amely az utód nemének megválasztására irányul, bűncselekményt képez.
Az orvostudomány fejlődése következtében a születési rendellenességek, a súlyos, örökletes betegségek már korai, magzati állapotban felismerhetők és bizonyos esetekben kezelhetők.
Vannak azonban olyan betegségek, amelyek nemhez kötötten örökölhetők, ezért szükséges lehet a születendő utód nemének meghatározása, a betegség diagnosztizálása és a szükséges beavatkozás megtétele végett.
2. A születendő gyermek nemének megválasztására irányuló beavatkozás előtt az első lépcső a nem meghatározása.
Abban az esetben, ha a vizsgálat nemhez kötötten öröklődő betegséget mutat ki, lehetőség van a születendő gyermek nemének megválasztására, ugyanis az in vitro megtermékenyítés során egyidejűleg több megtermékenyített petesejt is keletkezik, így a kívánt nemnek megfelelő embriók beültetésére kerülhet sor.
Az elkövetési magatartás a tényállás szerint a beavatkozás. Sem a Btk. sem az Eütv. nem határozza meg a beavatkozás fogalmát, így csupán az szolgál eligazításul, hogy a beavatkozásnak a születendő gyermek nemének megválasztására kell irányulnia. A megválasztás viszont feltételezi a nem ismeretét. A születendő gyermek nemének meghatározása viszont még nem minősül beavatkozásnak, így a megtermékenyített ivarsejt vizsgálata esetleg előkészületnek minősülhet.
Beavatkozásnak minősül viszont a megtermékenyített és kiválasztott ivarsejtek beültetése, illetve annak megkezdése.
A már meglévő magzat nemének méhen belüli megváltoztatása az orvostudomány jelenlegi állása szerint gyakorlatilag nem elképzelhető, ugyanakkor az elkövetői magatartások köréből pusztán ezen az alapon nem zárható ki.
Felmerül a kérdés, hogy a születendő gyermek nemének megváltoztatásának minősülhet-e annak a magatartása, aki legális terhesség-megszakítást a magzat nemének meghatározása után pusztán azon az alapon végzi el, hogy a születendő gyermek neme nem kívánatos, pl. azért, mert már esetleg két ugyanolyan nemű gyermekkel rendelkezik a terhes nő.
Kétségtelen, hogy a terhességmegszakítás beavatkozásnak minősül, azonban ez esetben nem valósulhat meg bűncselekmény, mivel nincs születendő gyermek.
Ugyanezt a problémát vetheti fel az embriók, magzatok számának csökkentése [Eütv. 185. § (1)-(2)] abban az esetben, ha előzetesen a magzati génállomány vizsgálata után nem a magzat (embrió) életképessége, hanem neme a meghatározó. Ebben az esetben már nem egészségügyi szempontok határoznák meg a születendő gyermek nemét.
3. A bűncselekmény alanya tettesként bárki lehet, aki a beavatkozást elvégzi. Ugyanakkor felmerül a büntetőjogi felelőssége annak a személynek, akin a beavatkozást elvégzik. A terhes nő, illetve akibe az embriót beültetik, a bűncselekmény felbujtója.
A bűncselekmény csak szándékosan követhető el. A törvényi tényállás megfogalmazásából kitűnően a beavatkozás a születendő gyermek nemének megválasztására irányul, tehát nem csupán szándékos, hanem egyben célzatos is. Erre utal a (2) bekezdés szóhasználata is, amely a beavatkozás célja szerint differenciálva fogalmaz meg büntethetőséget kizáró okot.
A bűncselekmény akkor befejezett, ha a beavatkozást az elkövető megkezdte. Eredmény a tényállásban nem került megfogalmazásra, így sem a beavatkozás befejezése, sem annak eredménye nem szükséges.
4. A bűncselekmény rendbelisége a beavatkozások számához és nem a születendő gyermekek számához igazodik.
5. Büntethetőséget kizáró ok, ha a beavatkozást az egészségügyről szóló törvényben megfogalmazott célból hajtották végre. E célokat a már említett Eütv. 182. § (1) bekezdése fogalmazza meg.
A bűncselekmény megnevezése (javaslat)
173/C. § (1) születendő gyermek nemének tiltott megválasztására irányuló bűntett.
Emberen végezhető kutatás szabályainak megszegése
173/D. § Aki emberen orvostudományi kutatást az egészségügyről szóló törvényben meghatározott engedély nélkül, vagy az engedélytől eltérően végez, bűntettet követ el, és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. Az emberen végezhető orvostudományi kutatások anyagi és eljárásjogi feltételeit az Eütv. szabályozza. A szabályozás során különös hangsúlyt kap a kutatás alanya érdekeinek, emberi méltóságának, önrendelkezésének biztosítása és a kutatás túlzott kockázatának, illetve öncélúságának kizárása. A nemzetközi szabályokkal összhangban az Eütv. további szigorú feltételek teljesítése esetén kivételesen lehetővé teszi a várható haszonnal, illetve az elérni kívánt céllal való arányosságtól való eltérést.
A bűncselekmény jogi tárgya az orvostudományi kutatás törvényes rendje és biztonsága.
2. Elkövetési magatartás az Eütv.-ben meghatározott engedély nélküli, vagy attól eltérő orvostudományi kutatás.
a) Cselekvőképes személyen kutatás kizárólag diagnosztikai, terápiás, megelőzési és rehabilitációs eljárások tökéletesítése, új eljárások kidolgozása, valamint a betegségek kórtanának és patogenezisének jobb megértése céljából, a kutatás jellegének, kockázatainak megfelelő szakmai feltételekkel rendelkező egészségügyi szolgáltatónál akkor végezhető, ha a kutatási tervet engedélyezték, a megelőző vizsgálatok igazolják az alkalmazott tényezők hatásosságát és biztonságát, nem létezik más, az emberen végzett kutatáshoz hasonló hatékonyságú eljárás, a várható haszon arányban áll a fenyegető kockázattal és a kutatás alanya megfelelő kioktatás után írásos beleegyezését adta.
b) Cselekvőképtelen, illetve korlátozottan cselekvőképes személyen végzett kutatáshoz további feltétel, hogy a kutatás közvetlenül szolgálja az alany egészségét, a kutatás ugyanilyen hatékonysággal cselekvőképes személyen nem folytatható, valamint hogy a beleegyezést az arra jogosultak megadják.
c) Nem végezhető kutatás a jelenlegi törvényi szabályozás szerint a fogva tartott vagy katonai szolgálatot teljesítő személyen még beleegyezése esetén sem, továbbá olyan személyeken, akik szolgálati, anyagi vagy erkölcsi függőségük következtében nincsenek abban a helyzetben, hogy szabadon adják beleegyezésüket a kutatáshoz.
Állapotos vagy szoptató nő csak akkor lehet kutatás alanya, ha az a saját, vagy a gyermeke vagy más nők és gyermekek egészségét közvetlenül szolgálja.
A kutatás alanyát a kutatásba való beleegyezését megelőzően szóban és írásban tájékoztatni kell a kutatásban való részvétel önkéntességéről, a beavatkozás kísérleti jellegéről, céljáról és időtartamáról, a kutatási vizsgálatok kockázatairól illetve kellemetlenségeiről vagy előnyeiről, az esetleges károsodásról illetve a kártérítési lehetőségekről és végül a kutatásért felelős személyek nevéről [Eütv. 159. § (3)].
Az Eütv. 159. § (6) bekezdése szerint a kutatási tervet az egészségügyi intézmény vezetője, egyéb egészségügyi szolgáltató esetében a területileg illetékes fővárosi, megyei fekvőbeteg-gyógyintézet vezetője - a népjóléti miniszter rendeletében meghatározott - erre a célra létrehozott független orvos, jogász, teológus, etikus és pszichológus szakemberekből álló bizottság által készített szakmai-etikai vélemény birtokában, az abban foglalt feltételeknek megfelelően engedélyezi. A bizottság elutasító véleménye esetén az egészségügyi intézmény vezetője az ETT-hez fordulhat a vélemény felülvizsgálata érdekében.
A bűncselekmény megállapításának két feltétele van, - nevezetesen az, hogy a tevékenység orvostudományi kutatásnak minősüljön, másrészt, hogy azt engedély nélkül, vagy engedélytől eltérően végezzék.
A kutatás szakmai feltételeit és részletes szabályait a népjóléti miniszter - az ETT véleményének figyelembe vételével - rendeletben állapítja meg.
A bűncselekmény címe és a törvény szövege indokolatlan ellentétet mutat, ugyanis a bűncselekmény kizárólag az engedély nélküli vagy engedélytől eltérő orvostudományi kutatást bünteti. Az engedély csupán egy eleme a kutatás szabályainak. Ennek megfelelően a kutatás alanyának kioktatása, tájékoztatása, írásbeli beleegyezése megszerzésének elmulasztása az engedély megléte esetén büntetőjogi értékelés nélkül marad. Álláspontunk szerint az engedély fogalmába az egyéb követelmények is beletartoznak.
3. A bűncselekmény alanya csak az lehet, aki engedélyhez kötött orvostudományi kutatást végez.
4. A bűncselekmény csak szándékosan követhető el. Az elkövetőnek tisztában kell lennie azzal, hogy tevékenysége orvostudományi kutatásnak minősül és azzal is, hogy folytatása engedélyhez kötött. A bűncselekmény második fordulata szerint tisztában kell lennie azzal is, hogy az engedélytől eltérő kutató tevékenységet folytat. A bűncselekmény az engedély nélküli kutató tevékenység megkezdésével, illetve az engedélytől történő eltéréssel befejezett, függetlenül attól, hogy az Eütv. egyéb anyagi és eljárásjogi rendelkezéseinek megfelel a kutatás.
A bűncselekmény rendbelisége az engedélyek számához igazodik.
A bűncselekmény megnevezése (javaslat)
173/D. § Emberen végezhető kutatás szabályai megszegésének bűntette.
Embrióval vagy ivarsejttel végezhető kutatás szabályainak megszegése
173/E. § (1) Aki emberi embrión vagy ivarsejten az egészségügyről szóló törvényben meghatározott engedély nélkül vagy az engedélytől eltérően orvostudományi kutatást végez, vagy emberi embriót kutatási célból hoz létre, bűntettet követ el, és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki
a) emberi embriót állat szervezetébe átültet,
b) emberi és állati ivarsejtet egymással megtermékenyít,
c) olyan emberi embriót, amellyel kutatást végeztek, emberi szervezetbe beültet,
d) kutatáshoz felhasznált emberi ivarsejtet emberi reprodukcióra felhasznál,
e) emberi megtermékenyítéshez, illetőleg embrióbeültetéshez nem emberi ivarsejtet, illetőleg embriót használ fel,
f) emberi embriót több emberi embrió, vagy állati embrió létrehozatalára használ fel,
1. A bűncselekmény jogi tárgya az orvostudományi kutatás törvényes rendje. Elkövetési tárgya az emberi vagy állati embrió illetve ivarsejt.
Az embriókkal és ivarsejtekkel végezhető kutatásokról az Eütv. 180. §-a rendelkezik, amely az ilyen kutatást a Humán Reprodukciós Bizottság engedélyéhez, valamint a kutatási terv jóváhagyásához köti és rendelkezik az embriókkal és ivarsejtekkel végezhető kutatások céljáról.
A törvényi tényállás messzemenően figyelembe veszi az orvostudományi kutatások szabadságához fűződő alkotmányos és tudományos érdekeket és - összhangban a büntetőjog másodlagos védelmi szerepével - csak olyan cselekményeket nyilvánít bűncselekménnyé, amelyeket az egészségügyi törvény tilt.
2. Elkövetési magatartás az (1) bekezdés esetében az engedély nélküli vagy engedélytől eltérő orvostudományi kutatás folytatása illetve emberi embrió létrehozatala kutatási célból.
Az engedély nélküli illetve az engedélytől eltérő orvostudományi kutatás megegyezik a 173/D. §-nál írtakkal, így e tekintetben külön magyarázatot nem igényel.
Az emberi embrió kutatási célból történő létrehozását a 180. § (3) bekezdése kategorikusan tiltja azzal, hogy kutatási célokra csak a reprodukciós eljárások során létrejött embriót lehet használni az arra jogosultak rendelkezése alapján, vagy ha az embrió károsodást szenvedett.
A (2) bekezdés az (1) bekezdéséhez képest speciális elkövetési magatartásokat fogalmaz meg az Eütv. tiltó rendelkezései alapján, így a (2) bekezdés nem az (1) bekezdésben írt alapeset minősített eseteit sorolja fel, hanem önálló, súlyosabb büntetéssel szankcionált alapesetet kodifikál.
A (2) bekezdésben írt elkövetési magatartások ugyanis nem feltétlenül kapcsolódnak az engedély nélküli vagy az engedélytől eltérő orvostudományi kutatásokhoz, mivel az ott írt tevékenység vagy nem minősül orvostudományi kutatásnak, vagy az orvostudományi kutatáshoz jellegénél fogva utóbb kapcsolódik, illetve nem is engedélyezhető.
A (2) bekezdés a) pontja az Eütv. 180. § (4) bekezdés első fordulatában írtak szerint bünteti az embrió állati szervezetbe történő átültetését, amely természetesen a büntetést is jelenti az embrió származásának függvényében.
A b) pont az Eütv. 180. § (4) bekezdés második fordulatára figyelemmel bünteti az emberi és állati ivarsejtek egymással történő megtermékenyítését.
A c) pont a kutatáshoz használt embrió beültetését, a d) pont pedig a kutatáshoz használt ivarsejt emberi reprodukcióra történő felhasználását szankcionálja. A tilalmazott magatartások az Eütv. 181. § (1) bekezdésében nyertek megfogalmazást. Az az embrió, amellyel kutatást végeztek, állat szervezetébe sem ültethető be, mivel az a) pont megkülönböztetés nélkül tiltja az embrió be-, illetve átültetését.
A törvény a biológiai fajok keresztezését szigorúan tiltja ezért az e) és f) pontok e magatartásokat is büntetni rendelik.
A (3) bekezdés a (2) bekezdés előkészületét rendeli büntetni. Ebbe a körbe elsődlegesen az embrió vagy ivarsejt beültetés, átültetés, megtermékenyítés végett történő beszerzése, a recipiens biztosítása tartozhat.
A bűncselekmény megnevezése (javaslat)
173/E. § (1) embrióval (ivarsejttel) végezhető kutatás szabályainak megszegésével elkövetett bűntett
(2) a) emberi embrió állat szervezetébe átültetésével elkövetett bűntett
b) emberi és állati ivarsejt egymással történő megtermékenyítésének bűntette
c) kutatásra használt emberi embrió emberi szervezetbe beültetésének bűntette
d) kutatáshoz felhasznált emberi ivarsejt emberi reprodukcióra felhasználásának bűntette
e) nem emberi ivarsejttel (embrióval) elkövetett emberi megtermékenyítés bűntette
f) emberi embrió tiltott többszörözésének bűntette
(3) a fenti cselekmények [(2) a)-f)] előkészületei.
bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(3) Aki a (2) bekezdésben meghatározott bűncselekményre irányuló előkészületet követ el, vétség miatt két évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
173/F. § (1) Aki emberi embrión az embrió génállományának megváltoztatására irányuló kutatást végez, bűntettet követ el, és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki
a) emberi embriót a fogamzással kialakult tulajdonságoktól eltérő, illetőleg további sajátosságokkal rendelkező egyed létrehozatalára használ fel,
b) emberi embrió sejtjeit szétválasztja,
Az Eütv. 182. § (2) bekezdése szerint az embrió (1) bekezdésben foglaltaktól különböző genetikai jellemzői a születendő gyermek várható betegségének megelőzése, illetőleg kezelése céljából változtathatók meg, a cél szerint feltétlenül szükséges mértékben és módon.
Az egészségügyi törvény tehát a genetikai tulajdonságok megváltoztatására irányuló beavatkozások alkalmazását célhoz kötötten korlátozza.
A 173/F. § (1) bekezdése az egészségügyi törvényben írt céltól eltérő, olyan embrión folytatandó kutatást bünteti, amely az embrió génállományának megváltoztatására irányul.
A (2) bekezdés nem minősített esetként, olyan elkövetési magatartást fogalmaz meg, amely ugyancsak az egészségügyi törvényben írt tilalmaknak felel meg.
Az Eütv. 180. § (5) bekezdése szerint ugyanis reprodukciós eljárás vagy más egészségügyi szolgáltatás, illetve orvostudományi kutatás során embriót több embrió vagy - a 182. § (1) és (2) bekezdésében foglalt kivétellel - a fogamzással kialakult tulajdonságoktól eltérő vagy további sajátossággal rendelkező egyed létrehozatalára felhasználni nem lehet, egymással genetikailag megegyező egyedek nem hozhatók létre.
Az Eütv. 182. § (3) bekezdése szerint az embrió sejtjeit szétválasztani, kizárólag a születendő gyermek valószínűsíthető megbetegedésének, az embrió károsodásának megállapítása érdekében lehet. Ennek megfelelően a tilalmat megszegő a (2) bekezdés b) pontja szerinti bűntettet követi el. Ez a szabályozás összhangban van azzal, hogy az embriókkal, ivarsejtekkel végzett kutatásokat, vizsgálatokat és beavatkozásokat a törvény engedélyezett és ellenőrzött orvosszakmai célokhoz és szakmai rendhez, valamint az érintkező tudományos területek fejlődését figyelembe vevő tilalmakhoz köti.
A (3) bekezdés a 2) bekezdésben írt bűncselekmény előkészületét rendeli büntetni.
A (4) bekezdés büntethetőséget kizáró okot fogalmaz meg arra az esetre, ha az (1)-(3) bekezdésben írt cselekményeket az egészségügyről szóló törvényben meghatározott célból hajtja végre az elkövető.
A célokat, amint arra már utalás történt, az Eütv. 182. § (1)-(3) bekezdései sorolják fel, amelyek szerint a betegségek felismerése, kialakulásuk megelőzése, illetve bizonyos károsodások kiszűrése esetében végezhetők a beavatkozások illetve kutatások.
A bűncselekmény megnevezése (javaslat)
173/F. § (1) emberi embrió génállományának megváltoztatására irányuló tiltott kutatás bűntette
(2) a) emberi embrió természetes tulajdonságainak tiltott megváltoztatásával elkövetett bűntett
(2) b) emberi embrió sejtjeinek tiltott szétválasztásának bűntette
(3) a fenti bűntettek [(2) a)-b)] előkészületei.
bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(3) Aki a (2) bekezdésben meghatározott bűncselekményre irányuló előkészületet követ el, vétség miatt két évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(4) Nem büntethető az (1)-(3) bekezdésben meghatározott cselekmény miatt, aki azt az egészségügyről szóló törvényben meghatározott célból hajtja végre.
173/G. § (1) Aki orvostudományi kutatás vagy beavatkozás során egymással genetikailag megegyező emberi egyedeket hoz létre, bűntettet követ el, és öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki az (1) bekezdésben meghatározott bűncselekményre irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
A bűncselekmény elkövetési magatartása az egymással genetikailag megegyező emberi egyedek létrehozása, közismert nevén klónozása.
Az Emberi gének és emberi jogok egyetemes nyilatkozata 11. cikkelye szerint "nem megengedhetőek az emberi méltósággal ellentétes eljárások, mint például az emberi lények klónozása. Az államok és a nemzetközi szervezetek együttműködése szükséges az ilyen eljárások felismerésére és e Nyilatkozat tiszteletben tartását biztosító intézkedések nemzeti és nemzetközi szinten való meghozatalára".
Az Eütv. 180. § (5) bekezdése kimondja, hogy reprodukciós eljárás vagy más egészségügyi szolgáltatás, illetve orvostudományi kutatás során egymással genetikailag megegyező egyedek nem hozhatók létre, vagyis a törvény az egyes egyedek genetikai sokszorozását megtiltja.
A klónozás, mint a genetikai manipuláció legveszélyesebb, szinte beláthatatlan következményekkel járó esetét mind a hazai, mind a nemzetközi orvostudományi gondolkodás egyértelműen elveti.
A tényállás megfogalmazásából kitűnően a tevékenység bármilyen célból történő végzése büntetendő, mivel nincs olyan jogilag megengedhető érdek, amely egymással genetikailag azonos emberi egyedek létrehozását indokolná.
A bűncselekmény befejezettségéhez szükséges az emberi egyedek létrehozása, így az ezt megelőző, ennek érdekében kifejtett tevékenység kísérletként értékelendő. Közömbös az is, hogy a klónozásra milyen eljárás során kerül sor, így az orvostudományi kutatás keretében sem engedélyezett tevékenység.
A bűncselekmény kiemelkedő tárgyi súlya indokolja az előkészület büntetését.
A bűncselekmény megnevezése (javaslat)
173/G. § genetikailag azonos emberi egyedek létrehozásának bűntette
(2) genetikailag azonos emberi egyedek létrehozása előkészületének bűntette.
Egészségügyi önrendelkezési jog megsértése
173/H. § (1) Aki beleegyezéshez, hozzájáruláshoz, illetőleg tájékoztatáshoz kötött,
a) az emberi génállomány megváltoztatásával, illetőleg az embrió génállományának megváltoztatásával, az emberi reprodukcióval vagy a születendő gyermek nemének megválasztásával kapcsolatos egészségügyi beavatkozást,
b) emberen, embrióval vagy ivarsejttel végezhető orvostudományi kutatást,
c) az átültetés céljából végzett szerv- vagy szövetkivételt, illetőleg szerv- vagy szövetátültetést
A tényállás az egészségügyi önrendelkezési jog megsértését szankcionálja. Az Eütv. mind az általános rendelkezések között (II. fejezet 2. Cím a betegek jogai és kötelezettségei), mind pedig a tényállásban nevesített egészségügyi beavatkozásoknál előírja a tájékoztatás adásának kötelezettségét, illetőleg a beleegyezés vagy a hozzájárulás megszerzését. Arra nézve, hogy a tájékoztatásnak mire kell kiterjednie, illetőleg a beleegyezést vagy hozzájárulást ki és milyen alakszerűségek mellett jogosult megadni, az Eütv. több helyen tartalmaz rendelkezést.
1. A bűncselekmény jogi tárgya az orvostudományi kutatás rendje és az egészségügyi önrendelkezés biztosítása.
Az önrendelkezési jog biztosítását szolgáló tájékoztatási kötelezettség, illetőleg a beleegyezés vagy hozzájárulás megszerzésének elmulasztását rendeli büntetni az (1) bekezdés.
Az Eütv. 1. § c) pontja szerint a törvény célja megteremteni annak feltételeit, hogy minden beteg megőrizhesse emberi méltóságát és önazonosságát, önrendelkezési és minden egyéb joga csorbítatlan maradjon.
2. Elkövetési magatartás a beleegyezéshez, hozzájáruláshoz illetőleg tájékoztatáshoz kötött egészségügyi beavatkozás, kutatás, szerv-, vagy szövetátültetés, tájékoztatás, beleegyezés vagy tájékoztatás nélkül történő végzése.
a) Tájékoztatáshoz való jog. Az Eütv. 13. § (1) bekezdése szerint a beteg jogosult a számára egyéniesített formában megadott teljes körű tájékoztatásra.
A betegnek joga van arra, hogy részletes tájékoztatást kapjon
a) egészségi állapotáról, beleértve ennek orvosi megítélését is,
b) a javasolt vizsgálatokról, beavatkozásokról,
c) a javasolt vizsgálatok, beavatkozások elvégzésének, illetve elmaradásának lehetséges előnyeiről és kockázatairól,
d) a vizsgálatok, beavatkozások elvégzésének tervezett időpontjairól,
e) döntési jogáról a javasolt vizsgálatok, beavatkozások tekintetében,
f) a lehetséges alternatív eljárásokról, módszerekről,
g) az ellátás folyamatáról és várható kimeneteléről,
h) a további ellátásokról, valamint
i) a javasolt életmódról.
A (4) bekezdés szerint a betegnek joga van megismerni az ellátása során az egyes vizsgálatok, beavatkozások elvégzését követően azok eredményét, esetleg sikertelenségét, illetve a várttól eltérő eredményt és annak okait.
A tájékoztatáshoz a korlátozottan cselekvőképes vagy cselekvőképtelen személynek is joga van, amelyet pszichés állapotának megfelelően kell teljesíteni. A tájékoztatási kötelezettséget a beteg iskolázottságára, értelmi képességeire, életkorára figyelemmel az esetleges kívánalmaknak megfelelően szükség szerint tolmács igénybevételével kell teljesíteni. A beteget a tájékoztatási jog akkor is megilleti, ha a kezeléshez vagy beavatkozáshoz a beleegyezése nem szükséges.
b) Önrendelkezéshez való jog. Az Eütv. 15. § (1) bekezdése szerint a beteget megilleti az önrendelkezéshez való jog, amely kizárólag törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozható.
A betegnek már eredendően joga van arra, hogy eldöntse igénybe veszi-e egyáltalán az egészségügyi szolgáltatást. Ezen belül joga van a kivizsgálását, kezelését érintő döntésekben való részvételre. A beteg tévedéstől, megtévesztéstől, fenyegetéstől és kényszertől mentes tájékoztatása feltétele annak, hogy beleegyezését adja bármely egészségügyi beavatkozás elvégzéséhez.
c) Beleegyezés, hozzájárulás. Az Eütv. 15. § (3) bekezdése szerint a beleegyezés alapfeltétele a beteg megfelelő tájékoztatása.
A beleegyezés történhet szóban, írásban vagy ráutaló magatartással kivéve, ha az egészségügyi törvény eltérően nem rendelkezik.
Az Eütv. 15. § (5) bekezdése szerint az in vasiv beavatkozáshoz (a beteg testébe bőrön, nyálkahártyán vagy testnyíláson keresztül behatoló fizikai beavatkozás, ide nem értve a beteg számára szakmai szempontból elhanyagolható kockázatot jelentő beavatkozásokat) a beteg írásbeli vagy - amennyiben erre nem képes - két tanú együttes jelenlétében szóban vagy más módon megtett nyilatkozata szükséges.
A beteg a beavatkozás elvégzéséhez adott nyilatkozatát bármikor visszavonhatja. A cselekvőképes beteg akár írásban, akár két tanú jelenlétében tett nyilatkozattal bizonyos személyeket bevonhat, vagy kizárhat a tájékoztatás, illetve a beleegyezés helyette történő gyakorlásába.
Cselekvőképtelen vagy korlátozottan cselekvőképes személy esetében az Eütv. 16. § (2) bekezdése taxatíve felsorolja a beleegyezésre illetve visszautasításra feljogosított személyeket.
A beteg beleegyezését vélelmezni kell, ha egészségi állapota miatt képtelen nyilatkozni, ha az általa megnevezett személy vagy a helyette nyilatkozni jogosult személy nyilatkozatának beszerzése késedelemmel járna.
Az Eütv. 19. §-a szerint a beteg írásbeli beleegyezése szükséges bármely - a beavatkozással összefüggésben - életében eltávolított sejtjének, sejtalkotó részének, szövetének, szervének, testrészének - egészségügyi ellátásával össze nem függő - bármilyen célú felhasználásához. Nem kell a beteg beleegyezése ezen anyagok szokásos módon történő megsemmisítéséhez.
A (2) bekezdés alapján a betegnek - a törvény keretei között - joga van arra, hogy halála esetére rendelkezzen a holttestét érintő beavatkozásokról. E törvény rendelkezései szerint megtilthatja, hogy holttestéből szervet és szövetet gyógyítás, kutatás vagy oktatás céljából távolítsanak el.
Az Eütv. 134. § (4) bekezdése szerint a beteg tájékoztatásának ki kell terjednie a 209. § (1) és (5) bekezdés, a 219. § (1) bekezdés e) pontja, valamint a 219. § (2) bekezdés e) pontja szerinti körülményekre.
Az (1) bekezdésben írt bűncselekmény tehát az a)-c) pontjaiban írt meghatározásokat kizárólag akkor bünteti, ha azok tájékoztatáshoz, beleegyezéshez, illetve hozzájáruláshoz kötött orvostudományi kutatásra, egészségügyi beavatkozásra, illetve szerv vagy szövet átültetésre irányulnak és engedéllyel vagy hozzájárulással nem rendelkeznek, illetve a tájékoztatást elmulasztották.
Az Eütv. 159. § (1) bekezdés e) pontja értelmében kutatás egyéb feltételek megléte esetén is csak akkor végezhető, ha a kutatás alanya - igen részletes tájékoztatás után - írásos beleegyezését adja a kutatáshoz.
Az Eütv. 168. § (1) bekezdése szerint reprodukciós eljárás - egyedülálló nő esetén annak folytatása - a házastársak, illetőleg élettársak együttes, illetve - a 167. § (2) bekezdése szerinti kizáró nyilatkozat hiányában, valamint a letétbe helyezett embrióval kapcsolatos rendelkezési jog keretei között - az egyedülálló nő írásbeli kérelmére végezhető. A kérelmet közokiratba kell foglalni.
A reprodukciós eljárás esetében az Eütv. 168. § (2) bekezdésében és (3) bekezdésében speciális tájékoztatási kötelezettséget ír elő.
Az Eütv. 180. § (4) bekezdése szerint az utód nemének születés előtti megválasztására irányuló eljárások az embriót létrehozó házastársak (élettársak) - tájékoztatásukat követően tett - írásbeli beleegyező nyilatkozata alapján, reprodukciós eljárás végzésére jogosult egészségügyi szolgáltatónál alkalmazhatóak.
Az Eütv. 209. § (1) bekezdése szerint a szerv, illetve szövet eltávolítása előtt a donort az általános szabályokon (13. §) túlmenően szóban és írásban részletesen tájékoztatni kell a beavatkozással kapcsolatosan minden lényeges körülményről, különös tekintettel a szerv, illetve szövet eltávolításának, a szerv hiányának várható hosszú és rövidtávú következményeire, valamint arra, hogy a szervdonort halála esetén kötelező boncolásnak kell alávetni.
A donor tájékoztatását az átültetésben közvetlenül részt nem vevő orvos végzi.
A (2) bekezdés szerint szerv adományozása esetén a donor beleegyezését közokiratba kell foglalni. A közokiratnak a beleegyezés általános követelményein túlmenően a donor arra vonatkozó nyilatkozatát is tartalmaznia kell, hogy az adományozás minden kényszertől, fenyegetéstől és megtévesztéstől mentesen ellenérték nélkül történt, valamint, hogy hozzájárul a halála utáni boncolásához.
Szövet adományozása esetén a donor beleegyezését teljes bizonyító erejű magánokiratba kell foglalni. A donor hozzájárulását bármikor formai kötelezettségek nélkül visszavonhatja.
A szerv vagy szövetátültetés sajátossága, hogy nem csupán a donort, hanem a recipienst is az általános szabályok szerint (13. §) tájékoztatni kell és beleegyezését írásba kell foglalni [Eütv. 209. § (6)].
A bűncselekmény megvalósulásának feltétele a beleegyezés, illetve hozzájárulás hiánya, vagy a tájékoztatás elmulasztása.
A tényállás megfogalmazásából kitűnően a kutatást vagy beavatkozást végző személy és a tájékoztatás elmulasztója azonos. Ugyanakkor nem hagyható figyelmen kívül, hogy az Eütv. 209. § (1) bekezdése szerint az átültetést végző orvos nem is végezheti a tájékoztatást.
Ebben az esetben a tájékoztatás elmulasztása nem róható az elkövető terhére, bűnössége legfeljebb a gondatlanság szintjén lenne megállapítható, azonban az (1) bekezdésnek nincs gondatlan alakzata.
A beleegyezéstől vagy hozzájárulástól eltérő, vagy annak kereteit lényegesen meghaladó kutatást vagy beavatkozást beleegyezés, illetve hozzájárulás nélkülinek kell tekinteni.
3. A (2) bekezdés a tiltakozó nyilatkozat ellenére halottból szerv illetőleg szövet eltávolítását bünteti.
Az egészségügyi törvény szerint a halottból történő szerv-, szövet- eltávolítás akkor lehetséges, ha az elhunyt életében ez ellen nem tiltakozott (negatív donornyilatkozat elve). Tiltakozó nyilatkozat főszabály szerint írásban tehető, ettől csak akkor lehet eltérni, ha a személy írásbeli tiltakozó nyilatkozatot egyáltalán nem vagy csak jelentékeny nehézséggel tudna tenni. Ilyenkor a szóbeli nyilatkozat is elegendő, tipikus ilyen eset lehet, amikor a haldokló beteg nyilvánítja ki akaratát orvosának a szerv- szövetátültetésre vonatkozóan.
Korlátozottan cselekvőképes személy a törvény szerint maga is tehet tiltakozó nyilatkozatot, míg cselekvőképtelen személy helyett törvényes képviselője teszi meg ezt a nyilatkozatot.
A törvény a kezelőorvos számára kötelezettségként előírja, hogy köteles mindent megtenni annak érdekében, hogy megbizonyosodjon arról, hogy az elhunyt életében tett-e tiltakozó nyilatkozatot. Amennyiben tiltakozó nyilatkozat nem lelhető fel, a törvény szerint az orvosnak meg kell kérdeznie az elhunyt hozzátartozóját, hogy az elhunytnak mi lehetett a feltehető szándéka a szerveltávolítást illetően, vajon ellenezné-e azt.
Az egészségügyi törvény ugyanakkor lehetővé teszi azt, hogy amennyiben a hozzátartozó nyilatkozatának beszerzése nem lehetséges azon időn belül, amely alatt a szerv, szövet átültetésre még alkalmas (ennek meghatározása orvosszakmai kérdés) akkor a tiltakozó nyilatkozat hiányát vélelmezni lehet.
Ennek a rendelkezésnek az elsődleges célja az, hogy szerv illetve szövet lehetőleg ne menjen veszendőbe azért, mert a hozzátartozót nem lehet a rendelkezésre álló időn belül fellelni és nyilatkozatát beszerezni.
Abban az esetben viszont, ha az elhunyt kiskorú (tehát cselekvőképtelen, illetve korlátozottan cselekvőképes) a törvény szerint nem lehet eltekinteni a törvényes képviselő nyilatkozatának beszerzésétől. A törvényes képviselő hozzájárulása hiányában a szerv-, szövetkivétel nem végezhető el. A törvény egyetlen esetben kivételt tesz a hozzátartozó nyilatkozatának beszerzési kötelezettsége alól, mégpedig ha szerv-, illetve szöveteltávolítás szaruhártya átültetés céljából történik.
Az Eütv. 216. § b) pontja szerint az agyhalál az agy - beleértve az agytörzset is - működésének teljes és visszafordíthatatlan megszűnése.
Az egészségügyi törvény szerint az agyhalált három szakorvosból álló bizottság állapítja meg, a bizottságnak nem lehet tagja olyan orvos, aki a szerv-, szövetkivételben, átültetésben vagy a recipiens gyógykezelésében részt vesz.
A szerv, szövet eltávolítása csak az agyhalál megállapítása után kezdhető meg.
A törvény rögzíti, hogy az agyhalál fenntartása után a gépi lélegeztetést, illetve a keringés támogatását meg kell szüntetni kivéve, ha annak célja az átültetés céljából felhasználható szervek működőképességének fenntartása. Ebben az esetben addig, amíg a szerv- szöveteltávolításra sor kerül, az életfunkciókat fenn lehet tartani.
4. A (3) bekezdés a beleegyezéshez, illetőleg hozzájáruláshoz kötött, az (1) bekezdésben meghatározott beavatkozás, kutatás, továbbá szerv-, vagy szövetkivétel illetőleg átültetés esetében a beleegyezés, vagy a hozzájárulás beszerzésének gondatlanságból történő elmulasztását rendeli büntetni. Az Eütv. egyik alapelve, hogy a betegek önrendelkezési jogát a korábbi szabályozáshoz képest lényegesen fontosabbnak tartja.
Az önrendelkezési jog érvényesülését indokolt segíteni a fokozottabb büntetőjogi fenyegetettséggel is.
Ugyanakkor a tájékoztatási kötelezettség gondatlanságból történő elmulasztásához a törvény nem fűz büntetőjogi fenyegetettséget. Ez ugyanis azt jelentené, hogy a jogszabályban meghatározott tájékoztatás akár egy elemének elmaradása is büntetőjogi fenyegetettséget vonhatna maga után, ez pedig nem indokolt.
5. A (4) bekezdés szerint az egészségügyi önrendelkezési jog megsértése magánindítványra büntethető. Ennek indoka, hogy az ilyen cselekménnyel okozott sérelem elsősorban magánjellegű. A Btk. az üldözés magánindítványhoz történő kötésével a sértett, illetve a magánindítvány előterjesztésére jogosult megítélésére kívánja bízni, hogy az önrendelkezési jog megsértése miatt történt-e tényleges érdeksérelem.
Ezt a szabályozást indokolja a beteg és orvosa között általában meglévő bizalmi viszony is.
Ha viszont e bűncselekménnyel - szoros tárgyi összefüggésben - olyan cselekményt is elkövettek, amely hivatalból üldözendő, a fenti szempont háttérbe szorul és az egészségügyi önrendelkezési jog megsértésének bűncselekménye is hivatalból üldözendő. Ennek oka az, hogy a hivatalból üldözendő másik cselekmény tényállásának felderítése általában nem végezhető el anélkül, hogy e magánindítványra üldözendő cselekmény tényállását ne derítsék fel.
Abban az esetben, ha az egészségügyi önrendelkezési jog megsértése a (2) bekezdés szerint valósult meg, a magánindítványt az Eütv.-ben meghatározott nyilatkozatra jogosult személy terjesztheti elő.
E személyi kört az Eütv. 211. §-a és a 16. § (1)-(2) bekezdése határozza meg.
A bűncselekmény megnevezése (javaslat)
173/H. § (1) a) beleegyezés (hozzájárulás, tájékoztatás) nélküli tiltott egészségügyi beavatkozás bűntette
b) beleegyezés (hozzájárulás, tájékoztatás) nélküli tiltott orvostudományi kutatás bűntette
c) beleegyezés (hozzájárulás, tájékoztatás) nélkül végzett tiltott szerv (szövet) átültetés bűntette
(2) tiltott szerv (szövet) eltávolításának bűntette
(3) 1. t. gondatlanul elkövetett beleegyezés (hozzájárulás) nélküli tiltott egészségügyi beavatkozás vétsége
(3) 2. t. tiltott orvostudományi kutatás bűntette
(3) 3. t. gondatlanul beleegyezés (hozzájárulás) nélkül végzett szerv- (szövet) átültetés vétsége.
a jogosult beleegyezése, illetőleg hozzájárulása nélkül végez, vagy a jogszabályban előírt tájékoztatást elmulasztja, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Az (1) bekezdés szerint büntetendő, aki tiltakozó nyilatkozat ellenére halottból szervet, illetőleg szövetet távolít el.
(3) Aki a beleegyezéshez, illetőleg hozzájáruláshoz kötött, az (1) bekezdés szerinti egészségügyi beavatkozást, orvostudományi kutatást, szerv- vagy szövetkivételt, illetőleg szerv- vagy szövetátültetést gondatlanságból a jogosult beleegyezése, illetőleg hozzájárulása nélkül végez, vétség miatt egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(4) Az (1)-(3) bekezdésben meghatározott bűncselekmény elkövetője magánindítványra büntethető, kivéve, ha azzal összefüggően nem magánindítványra büntetendő bűncselekményt is elkövet. A (2) bekezdés esetén a magánindítványt az egészségügyről szóló törvényben meghatározott, nyilatkozatra jogosult személy terjesztheti elő.
Emberi test tiltott felhasználása
173/I. § (1) Aki emberi gént, sejtet, ivarsejtet, embriót, szervet, szövetet, halott testét vagy annak részét jogellenesen megszerez, vagyoni haszonszerzés végett forgalomba hoz, vagy azzal kereskedik, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés öt évig terjedő szabadságvesztés, ha az (1) bekezdésben meghatározott bűncselekményt gyógyintézet alkalmazottja a foglalkozása körében követi el.
(3) A büntetés az (1) bekezdés esetén öt évig, a (2) bekezdés esetén két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekményt
a) üzletszerűen,
b) bűnszövetségben
1. A bűncselekmény jogi tárgya az egészségügyi önrendelkezés biztonsága, míg elkövetési tárgya az emberi gén, sejt, ivarsejt, embrió, szerv, szövet, holttest vagy annak egy része.
Az Eütv. 202. § szerint
a) szövet az emberi test bármely része,
ide nem értve
aa) a spermiumot és a petesejtet,
ab) az embriót és a magzatot,
ac) a vért és véralkotórészt,
b) szerv az emberi test olyan része, amely szövetek meghatározott szerkezetű egysége és amelyet - egészben történő eltávolítása esetén - a szervezet nem képes regenerálni.
A törvényi tényállás gyakorlatilag a szervkereskedelmet szankcionálja. A szervkereskedelem nemzetközi probléma, ezért a WHO 1991-ben publikált transzplantációs irányelvei határozottan elítélték a szervkereskedelem minden formáját és határozottan tiltják, hogy orvos olyan transzplantációban vegyen részt, amelynél nyilvánvaló vagy feltételezhető, hogy a szervek üzleti tranzakció tárgyai voltak.
Magyarországon a transzplantáció jogi - etikai problémáival az Egészségügyi Tudományos Tanács, valamint a Tudományos és Kutatásetikai Bizottság foglalkozik.
2. Elkövetési magatartás az emberi gén, sejt, ivarsejt, embrió, szerv, szövet, halott testének vagy részének
a) jogellenes megszerzése,
b) vagyoni haszonszerzés végett történő forgalomba hozatala,
c) kereskedés.
A jogellenesség fogalmát sem a Btk. sem az Eütv. nem határozza meg, ugyanakkor viszont az Eütv. tételesen meghatározza azokat az eseteket és célokat, amelyekre a gén, sejt, stb. meghatározott eljárás keretében megfelelő feltételek esetén megszerezhető.
Minden olyan magatartás és tevékenység, amely nem felel meg a szerzés törvényi feltételeinek, azt bűncselekmény szempontjából jogellenesnek kell tekinteni.
Jogellenes megszerzésnek minősül az élőből vagy halottból más által jogellenesen eltávolított szerv vagy szövet haszonszerzés végett történő megszerzése is.
Vagyoni haszonszerzés végett forgalomba hozatalnak minősül az egyébként jóhiszeműen megszerzett élő vagy halott szervezetből eltávolított szerv, szövet pénzért vagy más vagyoni haszonért áruba bocsátása.
A vagyoni haszonszerzés fogalma azonos az orgazdaságnál írtakkal, ezért az ottani magyarázat ez esetben is irányadó. Nem tartozik a vagyoni haszonszerzés fogalmi körébe az emberi test részeinek tárolásával, szállításával kapcsolatos indokolt költségek megtérítésére irányuló igény.
A kereskedés jellegzetesen haszonra törekvő adásvételek sorozatát jelenti, az esetek többségében továbbeladás végett történő visszterhes megszerzést. Az Eütv. tiltja a haszonszerzésre irányuló azon nemzetközi egyezményeket és megállapodásokat, amelyek szervek, szövetek külföldről vagy külföldre szállítására irányulnak.
3. Súlyosabban minősül az (1) bekezdésében írt bűncselekmény, ha azt gyógyintézet alkalmazottja a foglalkozása körében követi el.
A gyógyintézet az egészségügyi ellátást nyújtó egészségügyi szolgáltató és egészségügyi intézmény egyaránt.
A gyógyintézet alkalmazottja azonban csak akkor felel a súlyosabb minősítésért, ha a bűncselekményt a foglalkozása körében követi el. Egészségügyi dolgozó az orvos, a fogorvos, a gyógyszerész, az egyéb felsőfokú egészségügyi szakképesítéssel rendelkező személy, továbbá a betegellátást végző vagy az abban közreműködő egészségügyi szakképesítéssel rendelkező személy.
4. További minősítő körülmény mind az (1), mind a (2) bekezdés esetében az üzletszerűen és bűnszövetségben történő elkövetés.
A bűnszövetséget illetően a 137. § 6. pontban, míg az üzletszerűséget illetően a 8. pontban írtak ez esetben is irányadók.
5. A bűncselekmény kiemelkedő tárgyi súlya indokolja az előkészület büntetését. Figyelemmel arra, hogy az (1) bekezdés már a megszerzést is büntetni rendeli, az előkészület körébe vonhatók a megszerzés érdekében folytatott tárgyalások, ajánlatok, előleg, fizetés, stb.
6. A bűncselekmény alanya bárki lehet, ám a (2) bekezdés esetében tettes kizárólag a gyógyintézet alkalmazottja lehet.
7. A bűncselekmény csak szándékosan követhető el és részben a vagyoni haszonszerzés végett történő megszerzés célzatos cselekmény.
A bűncselekmény a megszerzéssel, forgalomba hozatallal, illetve továbbeladás végett történő vétellel befejezett, így a kísérlet meglehetősen szűk körre korlátozódik.
A bűncselekmény megnevezése (javaslat)
173/I. § (1) emberi test tiltott felhasználásának bűntette
(2) gyógyintézeti alkalmazott által foglalkozás körében elkövetett emberi test tiltott felhasználásának bűntette
(3) a) üzletszerűen (bűnszövetségben) elkövetett emberi test tiltott felhasználásának bűntette
(3) b) gyógyintézeti alkalmazott által foglalkozás körében üzletszerűen (bűnszövetségben) elkövetett emberi test tiltott felhasználásának bűntette
(4) 1. t. emberi test tiltott felhasználása előkészületének vétsége
(4) 2. t. gyógyintézeti alkalmazott által foglalkozás körében elkövetett emberi test tiltott felhasználása előkészületének vétsége.
követik el.
(4) Aki az emberi test tiltott felhasználására irányuló előkészületet követ el, vétség miatt az (1) bekezdés esetén egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel, a (2) bekezdés esetén két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
III. cím
A szabadság és az emberi méltóság elleni 
 bűncselekmények
Kényszerítés
174. § Aki mást erőszakkal vagy fenyegetéssel arra kényszerít, hogy valamit tegyen, ne tegyen vagy eltűrjön, és ezzel jelentős érdeksérelmet okoz, amennyiben más bűncselekmény nem valósul meg, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
Az Alkotmány 55. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani. A Btk. Különös Része számos tényállásban védi a személyek azon jogát, hogy cselekvési szabadságukat mások jogtalan erőszakkal, illetve fenyegetéssel ne korlátozzák, érdekeiket ne sértsék. Ezen tényállások körébe tartozik egyebek között több a szabadság, az emberi méltóság, a nemi erkölcs és vagyon elleni bűncselekmény. A büntető törvény azonban nem alkalmas arra, hogy a társadalmi életben előforduló valamennyi jogellenes magatartást megfogalmazzon és a Különös Részben elhelyezzen. Ezért szükséges olyan általánosabb magatartások megjelölése, amelyek segítségével a társadalomra veszélyes, jogellenes cselekmények büntetni rendeltségét biztosítani lehet. Ilyen tényállás a kényszerítés is.
1. A bűncselekmény jogi tárgya a személyek legtágabb módon felfogható cselekvési szabadsága, amennyiben annak védelme nem fogalmazódik meg valamilyen más különös részi törvényi tényállásban.
A bűncselekmény alanya a hivatalos személy kivételével bárki lehet. A hivatalos személy által elkövetett jogellenes kényszerítő, illetve fenyegető, és jelentős érdeksérelmet okozó cselekmény általában beilleszthető a Btk. XV. Fejezetének IV. Címében megfogalmazott valamelyik hivatalos bűncselekménybe. Társtettesség akkor jön létre, ha a kényszerítő, illetve fenyegető magatartást legalább két személy, szándékegységben valósítja meg. A kényszerítéshez bármilyen részesi (felbujtói és bűnsegédi) magatartás is kapcsolódhat.
A bűncselekmény csak szándékosan követhető el. Egyenes szándékkal az valósítja meg a kényszerítést, aki előre látja, hogy az erőszakkal vagy fenyegetéssel megvalósított kényszerítő magatartásának eredményeképpen a sértettnek jelentős érdeksérelmet okoz, és azt kívánja is. Ha a jelentős érdeksérelem okozásának a lehetőségébe csupán belenyugszik, akkor a bűncselekményt eshetőleges szándékkal követi el. Az elkövető tudatának ki kell terjednie saját magatartása erőszakos, illetve fenyegető jellegére, az ezzel okozati összefüggésben bekövetkező érdeksérelemre, és annak jelentős fokára is.
Az elkövetési magatartás egyik eleme vagylagos, megvalósulhat erőszakkal, illetve fenyegetéssel, akár mindkét módszer együttes alkalmazásával is.
Az erőszaknak személy ellen kell irányulnia, a dolog elleni erőszak e tényállás megvalósulása esetén fenyegetésnek minősül. Az erőszak - amely lehet akaratot bénító vagy akaratot hajlító jellegű is - irányulhat a sértett, avagy más személy ellen is.
A fenyegetés fogalmát a Btk. 138. §-a fogalmazza meg. Eszerint fenyegetés olyan súlyos hátrány kilátásba helyezése, amely alkalmas arra, hogy a megfenyegetettben komoly félelmet keltsen. A kényszerítés alkalmazása szempontjából nincs szükség minősített (élet avagy testi épség ellen irányuló) fenyegetés alkalmazására. A becsület vagy a családi együttélést érintő hátránnyal való fenyegetéssel is megvalósítható a kényszerítés (BJD 4154. szám). A fenyegetésnek azonban arra alkalmasnak kell lennie, hogy a sértettet a szabad akaratával ellentétes cselekvésre késztesse (BH1981. 219.). A kilátásba helyezett súlyos hátrány vonatkozhat a sértett anyagi helyzetére, hivatására, becsületére, nemi avagy személyi szabadságára stb. A kényszerítés bűntettét valósítja meg az az elítélt, aki annak érdekében, hogy kierőszakolja a nevelőtiszt által történő azonnali meghallgatását, a festékraktárba zárkózva annak felgyújtásával fenyegetőzik (BH1988. 65.). Annak megítélésénél, hogy a hátrány alkalmas-e komoly félelem előidézésére, figyelemmel kell lenni a sértett személyiségére, életkorára, nemére, lelki alkatára, társadalmi, családi helyzetére is. Jelentős érdeksérelem hiányában nem kerülhet sor a kényszerítés megállapítására (BJD 4155. szám).
Az elkövetési magatartás másik eleme a sértettnek valamilyen, a saját akaratával ellentétes cselekvőségre (tevésre, nem tevésre, tűrésre) való kényszerítés. A sértett bárki (így gyermekkorú, elmebeteg, ittas, bódult állapotban lévő személy is) lehet. A cselekvőképtelen avagy korlátozottan cselekvőképes személyek esetén azonban különös gondossággal kell vizsgálni, hogy az elkövetői magatartás volt-e az a közreható tényező, ami az adott esetben őket a tevésre, nem tevésre vagy tűrésre késztette. Több sértett esetén valóságos homogén alaki - egyetlen elkövetői magatartás esetén - halmazatot kell megállapítani. Több személy kényszerítése bűnhalmazat; az egyszeri erőszakkal vagy fenyegetéssel kikényszerített szolgáltatás huzamos volta azonban nem alapozza meg a bűncselekmény folytatólagosságának megállapítását (BH1985. 297.).
A kényszerítés eredmény-bűncselekmény, tehát csak akkor fejeződik be, ha a jelentős érdeksérelem létrejön. Az érdeksérelem bekövetkezhet a sértett anyagi, társadalmi, családi helyzetében egyaránt. Az érdeksérelem súlyosságának a mértéket csak a konkrét cselekmény körülményei alapján lehet meghatározni. Kényszerítés esetén a jelentős érdeksérelem megvalósul, ha a személyszállító kisiparos a számla adására vonatkozó kötelességet megtagadva késsel kényszeríti az utast a gépkocsi elhagyására (BH1992. 744.). Az elkövető magatartás (az erőszak, illetve fenyegetés alkalmazása), a sértetti magatartás (a tevés, nem tevés, illetve tűrés), valamint a külvilágban bekövetkezett változás (jelentős érdeksérelem) között okozati összefüggésnek kell fennállnia.
A bűncselekmény előkészülete nem büntethető. A cselekmény az erőszak, illetve a fenyegetés alkalmazásával már kísérleti szakaszba jut, de befejezetté csak akkor válik, ha az eredmény (a jelentős érdeksérelem) is bekövetkezik. A fenyegetés alkalmazásával a kényszerítés bűntettének a tényállási eleme megvalósul, a jelentős érdeksérelem bekövetkezésének a hiányában a bűncselekmény kísérlete megállapításának van helye (BH1995. 257.).
2. A bűncselekmény szubszidiárius, csak akkor állapítható meg, ha más bűncselekmény nem valósult meg. A történeti tényállás megállapítását követően azt kell vizsgálni, hogy a terhelt magatartása beleütközik-e valamilyen más bűncselekmény törvényi tényállásába-e. Ez esetben a kényszerítés és a másik bűncselekmény között látszólagos alaki halmazat jön létre, és ez esetben csak a másik bűncselekmény elkövetését lehet megállapítani. Amennyiben a Btk. Különös Része nem tartalmaz olyan tényállást, amibe a terhelt magatartása beilleszthető, de a Btk. 174. §-ban írt cselekmény tényállási elemei megvalósultak, akkor a kényszerítést kell megállapítani. Nyomatékosan fel kell hívni a figyelmet arra, hogy a kényszerítés szubszidiárius volta eltér más, hasonló tényállásoktól, amelyeknél a törvény az "amennyiben súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg" kitételt alkalmazza. A kényszerítés esetében a súlyosabb" helyett a "más" kifejezést használja a törvény. Tehát amennyiben más bűncselekménynél is tényállási elem az erőszakkal vagy fenyegetéssel valaminek tevésére, nem tevésére vagy eltűrésére kényszerítés, és ezen más bűncselekmény büntetési tétele nem haladja meg a kényszerítés büntetési tételét, akkor a másik bűncselekmény és nem a kényszerítés megállapításának van helye. Álljon itt példaként a 174/A. §-ban foglalt lelkiismereti és vallásszabadság megsértésének bűntette, vagy a gyakoribb előfordulású, a 175. § (1) bekezdésébe ütköző személyi szabadság megsértésének bűntette. Mindkét bűncselekmény büntetési tétele maximum három év, azonos a kényszerítéssel.
Így kényszerítés bűntette helyett a személyi szabadság megsértése bűntettét kell megállapítani, ha az erőszakkal vagy fenyegetéssel elkövetett cselekmény a sértett mozgási, helyváltoztatási vagy a tartózkodási hely megválasztásának a lehetőségétől való megfosztásban jelentkezik (BH1997. 111.). Kényszerítés bűntette helyett erőszakos közösülés bűntettének minősül az erőfölényben levő vádlott cselekmény, aki úgy kényszeríti a sértettet közösülésre, hogy őt arcul üti, a sértettnek pedig az adott körülmények között nincs módja segítséget kérni, és - az előzményekre is figyelemmel - az ellenállást kilátástalannak tartja (BH1997. 110.). Nem kényszerítés, hanem személyi szabadság megsértése bűntettének minősül a cselekmény, ha a sorkatonai szolgálatot teljesítő sértettet "kitolás" végett személyi szabadságában korlátozzák, és ez idő alatt akaratával ellentétes cselekmények eltűrésére kényszerítik (BH1997. 5.). A sértett megalázása végett vagy "kitolásból", illetőleg bosszúból szeméremsértő magatartásra kényszerítése a szolgálati visszaélés megállapítására lehet alkalmas (BH1994. 522.).
Gyakran előforduló elhatárolási kérdés a kényszerítés és a zsarolás vonatkozásában merül fel. Ekkor a jogtalan haszonszerzési célzat folytán van helye zsarolás megállapításának. Ugyancsak a célzat folytán önbíráskodás valósul meg kényszerítés helyett, adott tényállás esetén.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
174. § - kényszerítés bűntette.
BH2000. 1. I. A fegyveresen elkövetett rablás kísérletétől való önkéntes elállás folytán - maradékcselekményként - a kényszerítés bűntetteként kell értékelni az elkövetőenk azt a cselekményét, hogy a pisztolylövések leadásával fenyegetve akarja kényszeríteni az üzlet tulajdonosát a bolti bevétel átadására, de a pénztárgépben levő pénz átvétele elmarad [Btk. 6. §, 17. § (3) és (4) bek., 174. §, 321. § (3) bek. a) pont].
BH1999. 348. A kényszerítés bűntettének kísérletét valósítja meg a gyakorló ügyvéd foglalkozású terhelt, aki a védence kihallgatását végző nyomozót - a kényszervallatás miatti feljelentés kilátásba helyezésével fenyegetve - arra törekszik rávenni, hogy a védence korábbi beismerő vallomásáról készült jegyzőkönyvet semmisítse meg, és helyette olyan valótlan tartalmú jegyzőkönyvet készítsen, amely szerint a védence a vallomástételt megtagadta (Btk. 174. §, 138. §, 16. §).
BH1997. 111. A személyiségi jogokat sértő cselekmények körében az egyén cselekvési szabadságának a sérelme esetén a kényszerítés bűntette helyett a személyi szabadság megsértése bűntettét kell megállapítani, ha az erőszakkal vagy fenyegetéssel elkövetett cselekmény a sértett mozgási, helyváltoztatási vagy a tartózkodási hely megválasztásának a lehetőségétől való megfosztásban jelentkezik (Btk. 175. §, 174. §).
BH1997. 110. A kényszerítés bűntette helyett erőszakos közösülés bűntettének minősül az erőfölényben levő vádlott cselekmény, aki úgy kényszeríti a sértettet közösülésre, hogy őt arcul üti, a sértettnek pedig az adott körülmények között nincs módja segítséget kérni, és - az előzményekre is figyelemmel - az ellenállást kilátástalannak tartja [Btk. 174. §, 197. § (1) bek.].
BH1997. 5. I. Nem kényszerítés, hanem személyi szabadság megsértése bűntettének minősül a cselekmény, ha a sorkatonai szolgálatot teljesítő sértettet "kitolás" végett személyi szabadságában korlátozzák, és ez idő alatt akaratával ellentétes cselekmények eltűrésére kényszerítik [Btk. 174. §, 175. § (1) bek.].
BH1996. 513. Aljas célból elkövetett, személyi szabadság megsértésének bűntette helyett kényszerítés bűntettének minősül a vádlottak cselekménye, akik a sértettet élet ellen irányuló, de nem közvetlen fenyegetéssel arra kényszerítik, hogy az egyik vádlottat szájjal kielégítse [Btk. 175. § (1) bek., (2) bek. a) pont, 174. §].
BH1995. 257. II. A fenyegetés alkalmazásával a kényszerítés bűntettének a tényállási eleme megvalósul, a jelentős érdeksérelem bekövetkezésének a hiányában a bűncselekmény kísérlete megállapításának van helye [Btk. 16. §, 174. §].
BH1994. 522. a sértett megalázása végett vagy "kitolásból", illetőleg bosszúból szeméremsértő magatartásra kényszerítése a szolgálati visszaélés megállapítására lehet alkalmas [Btk. 174. §, 198. §, 200. §, 351. §].
BH1991. 96. I. Ha a kényszerítésben megnyilvánult magatartás a személyi szabadságot is korlátozza: nem a kényszerítés büntettet, hanem a személyi szabadság megsértésének vétségét kell megállapítani [Btk 175. § (1) bek., 174. §].
BH1989. 436. II. Személyi szabadság megsértésének vétsége helyett kényszerítés bűntettének törvénysértő megállapítása [Btk. 175. §, 174. §].
BH1985. 297. I. A kényszerítést megvalósító cselekmény során véghezvitt "más bűncselekmény"-en olyan magatartást kell érteni, amely maradéktalanul magában foglalja a kényszerítés törvényi tényállását [Btk. 174. §, 180. § (2) bek].
BH1985. 297. II. Több személy kényszerítése: bűnhalmazat; az egyszeri erőszakkal vagy fenyegetéssel kikényszerített szolgáltatás huzamos volta azonban nem alapozza meg a bűncselekmény folytatólagosságának megállapítását [Btk. 12. § (1) és (2) bek., 174. §].
BH1981. 219. A kényszerítés bűntettéhez szükséges fenyegetésnek olyannak kell lennie, amely alkalmas arra, hogy a sértettet szabad akaratával ellentétes cselekvésre késztesse [Btk. 174. §, 138. §].
FBK 1995/19. Aljas célból elkövetett személyi szabadság megsértésének bűntette helyett kényszerítés bűntettének megállapítása [Btk. 175. § (1) bek. és (2) bek. a) pont, Btk. 174. §]
A lelkiismereti és vallásszabadság megsértése
174/A. § Aki mást
a) a lelkiismereti szabadságában erőszakkal vagy fenyegetéssel korlátoz,
b) a vallásának szabad gyakorlásában erőszakkal vagy fenyegetéssel akadályoz,
A lelkiismereti és vallásszabadság alkotmányos alapjog, amelynek tartalma szerint mindenkinek jogában áll a vallás vagy más lelkiismereti meggyőződés szabad megválasztása és elfogadása, valamint az, hogy ezen meggyőződését vallásos cselekmények, szertartások útján vagy egyéb módon akár egyénileg, akár másokkal együttesen nyilvánosan vagy magánkörben kinyilváníthassa vagy kinyilvánítását mellőzze, gyakorolhassa vagy taníthassa [Alkotmány 60. § (2)]. Ezen alapjog részletes szabályait a lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény tartalmazza, míg büntetőjogi védelméről a Btk. 174/A. §-a rendelkezik.
1. A bűncselekmény alanya bárki lehet. Társtettesség akkor jön létre, ha a kényszerítő, illetve fenyegető magatartást legalább két személy, szándékegységben valósítja meg. A kényszerítéshez bármilyen részesi (felbujtói és bűnsegédi) magatartás is kapcsolódhat.
A bűncselekmény csak szándékosan követhető el. Egyenes szándékkal valósítja meg lelkiismereti, illetve vallásszabadság megsértését, aki előre látja, hogy az erőszakkal vagy fenyegetéssel megvalósított magatartása eredményeképpen a sértettet a lelkiismereti szabadságában korlátozza, illetve a vallásának szabad gyakorlásában akadályozza. Ha ezen következmények okozásának a lehetőségébe csupán belenyugszik, akkor a bűncselekményt eshetőleges szándékkal követi el. Az elkövető tudatának ki kell terjednie saját magatartása erőszakos, illetve fenyegető jellegére, és az ezzel okozati összefüggésben bekövetkező eredményre is.
Az elkövetési magatartás egyik eleme vagylagos, megvalósulhat erőszakkal, illetve fenyegetéssel, akár mindkét módszer együttes alkalmazásával is.
Az erőszaknak személy ellen kell irányulnia, a dolog elleni erőszak e tényállás megvalósulása esetén fenyegetésnek minősül. Az erőszak - amely lehet akaratot bénító vagy akaratot hajlító jellegű is - irányulhat a sértett, avagy más személy ellen is.
A fenyegetés fogalmát a Btk. 138. §-a fogalmazza meg. Eszerint fenyegetés olyan súlyos hátrány kilátásba helyezése, amely alkalmas arra, hogy a megfenyegetettben komoly félelmet keltsen. A bűncselekmény megvalósításához nincs szükség minősített (élet avagy testi épség ellen irányuló) fenyegetés alkalmazására. A fenyegetésnek azonban arra alkalmasnak kell lennie, hogy a sértettet a szabad akaratával ellentétes cselekvésre késztesse. A kilátásba helyezett súlyos hátrány vonatkozhat a sértett anyagi helyzetére, hivatására, becsületére, nemi avagy személyi szabadságára stb. Annak megítélésénél, hogy a hátrány alkalmas-e komoly félelem előidézésére, figyelemmel kell lenni a sértett személyiségére, életkorára, nemére, lelki alkatára, társadalmi, családi helyzetére is.
A lelkiismereti, illetve vallásszabadság megsértésének az előkészülete nem büntethető. A cselekmény az erőszak, illetve a fenyegetés alkalmazásával már kísérleti szakaszba jut, de befejezetté csak akkor válik, ha az eredmény, tehát a lelkiismereti szabadság korlátozása, illetve a vallás szabad gyakorlásának a korlátozása is bekövetkezik.
A bűncselekmény sértettje bárki lehet. Több sértett esetén valóságos homogén alaki halmazat jön létre.
2. Ha az elkövetési magatartás dolog elleni erőszakkal valósul meg, akkor a bűncselekmény és a rongálás között valóságos heterogén alaki halmazat jön létre.
Az elkövetési magatartás adott esetben garázda jellegű is lehet, ez esetben a specialitás szabályára figyelemmel a Btk. 174/A. §-ban írt bűncselekményt kell megállapítani, míg a garázda elkövetési mód a büntetés kiszabása során súlyosító körülményként értékelendő.
A cselekmény szabálysértési alakzatát az 1999. évi LXIX. törvény 150. §-a tartalmazza. Eszerint aki nyilvántartásba vett egyház szertartásaira rendelt helyiségben nyilvánosan botrányt okoz, illetőleg a vallási tisztelet tárgyát vagy a szertartások végzésére szolgáló tárgyat a szertartásokra rendelt helyiségben vagy azon kívül meggyaláz, százezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható, illetve az elkövetővel szemben kiutasításnak is helye van. A szabálysértési alakzat tehát nem tartalmazza az erőszakot, illetve a fenyegetést mint elkövetési módot és az eredményt (a szabad vallásgyakorlás akadályozását) sem, bár rendszerint az ilyen jellegű magatartás egyúttal akadályozó következménnyel is járhat.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
174/A. § a) - a lelkiismereti szabadság megsértésének bűntette;
174/A. § b) - a vallásszabadság megsértésének bűntette.
bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
BH1999. 292. I. Megvalósítja a vallásszabadság megsértésének bűntettét, aki gépkocsijával az ünnepi körmenet alkalmából tartott vallási ünnepségen részt vevő személyek közé hajtva és pisztolyát a körülötte levő személyek felé fordítva, lelövéssel fenyegetve kényszeríti a körmenetben részt vevőket arra, hogy számára a gépkocsijával való továbbhaladást biztosítsák [Btk. 174/A. § b) pont, 1990. évi IV. tv. 1. §, 2. § (1) bek.].
BH1999. 292. II. A vallásszabadság megsértésének bűntette nem célzatos bűncselekmény, ezért az eshetőleges szándékkal is megvalósítható [Btk. 13. §, 174/A. § b) pont].
BH1999. 292. ekként a bűncselekményt egy rb. bűntettként kell értékelni abban az esetben is, ha az elkövető azonos alkalommal és akaratelhatározással az úrnapi körmenetben részt vevő több személyt akadályoz - erőszakkal vagy fenyegetéssel - a vallásának szabad gyakorlásában [Btk. 12. § (1) bek., 174/A. § b) pont].
Nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport tagja elleni erőszak
174/B. § (1) Aki mást valamely nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoporthoz tartozása, vagy vélt tartozása miatt bántalmaz, illetőleg erőszakkal vagy fenyegetéssel arra kényszerít, hogy valamit tegyen, ne tegyen vagy eltűrjön, bűntettet követ el, és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekményt
a) fegyveresen,
b) felfegyverkezve,
c) jelentős érdeksérelmet okozva,
d) a sértett sanyargatásával,
e) csoportosan,
f) bűnszövetségben
1. Az Egyesült Nemzetek Közgyűlése XXI. ülésszakán, 1966. december 16-án elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya (kihirdette az 1976. évi 8. törvényerejű rendelet) 2. Cikke szerint az Egyezségokmányban részes, valamennyi állam kötelezi magát, hogy tiszteletben tartja és biztosítja a területén tartózkodó és joghatósága alá tartozó minden személy számára az Egyezségokmányban elismert jogokat, minden megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. A 26. Cikk kimondja, hogy a törvény előtt minden személy egyenlő és minden megkülönböztetés nélkül joga van egyenlő törvényes védelemre. Erre tekintettel a törvénynek minden megkülönböztetést tiltania kell és minden személy számára egyenlő és hatékony védelmet kell biztosítania bármilyen megkülönböztetés ellen, mint amilyen például a faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy egyéb vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy más helyzet alapján történő megkülönböztetés.
Ezzel összhangban az Alkotmány 70/A. § (1) szerint a Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. Az embereknek a bármilyen hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti.
A büntetőjog az egyik eszköze a különféle kisebbségi csoportok védelmének. A Btk. több szabálya - a népirtásról szóló 155. §, az apartheidről szóló 157. § és a közösség elleni izgatásról szóló 269. § - is e körbe tartozik.
Az 1996. június 15-én hatályba lépett 1996. évi XVII. törvény 3. §-a új bűncselekményként vezette be a Btk.-ba a nemzeti, népi, faji vagy vallási csoport tagja elleni erőszak bűntettét, amely viszonylag széles körben vonja meg a büntetendő magatartások körét nemcsak a csoporthoz tartozás, hanem a csoporthoz való vélt tartozás miatt történő elkövetést is bünteti, elkövetési magatartásként pedig a bántalmazást, illetve az erőszakkal vagy fenyegetéssel történő kényszerítést határozza meg.
2. A bűncselekmény jogi tárgya tágabb értelemben az emberi szabadság és méltóság, szűkebb értelemben a meghatározott csoporthoz való tartozás joga és az ezen alapuló különbözőségek tiszteletben tartása.
3. A bűncselekmény alanya bárki lehet. Általában a nem a sértett csoporthoz tartozó elkövető a tipikus alany, de a bűncselekményt megvalósíthatja más csoporthoz tartozó elkövető, sőt felmerülhet az azonos csoporthoz tartó alany általi elkövetés is. A Btk. 3. §-ban írt területi és személyi hatályra figyelemmel a bűncselekményt az ország területén nem magyar állampolgár is elkövetheti.
4. A bűncselekményt csak szándékosan - ezen belül egyenes, illetve eshetőleges szándékkal egyaránt - lehet elkövetni. A gondatlan magatartást a törvény nem rendeli büntetni, ha azonban a sértett személyét illetően a csoporthoz való tartozást illetően az elkövető tévedését gondatlanság okozta, az sem mentesít a büntetőjogi felelősség alól. A szándék mellett minden esetben vizsgálandó az elkövető motívuma, mert csak a csoporthoz való tartozás miatti indítékból való elkövetés esetén lehet a Btk. 174. §-át alkalmazni. Az ilyen motívum hiányában az vizsgálandó, hogy a történeti tényállás a Btk. Különös Részének milyen más törvényi tényállásába ütközik.
5. A bűncselekmény sértettje valamilyen nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoporthoz tartozó, vagy az elkövető által ezen csoporthoz tartozónak vélt személy lehet.
Nemzeten történelmileg kialakult tartós emberi közösség értendő, amelyet a közös nyelv, közös terület és gazdasági élet, valamint a kultúrában megnyilvánuló közös lelki sajátosságok tartanak össze.
Etnikum a bizonyos népre vagy népcsoportra jellemző sajátosságok összességét jelenti.
A nemzeti és etnikai kisebbségek jogairól szóló 1993. évi LXXVII. törvény 1. § (2) bekezdése szerint nemzeti és etnikai kisebbség minden olyan, a Magyar Köztársaság területén legalább egy évszázada honos népcsoport, amely az állam lakossága körében számszerű kisebbségben van, tagjai magyar állampolgárok és a lakosság többi részétől saját nyelve és kultúrája, hagyományai különböztetik meg, egyben olyan összetartozás-tudatról tesz bizonyságot, amely mindezek megőrzésére, történelmileg kialakult közösségeik érdekeinek kifejezésére és védelmére irányul.
A faj valójában biológiai fogalom, a rendszertan alapegysége. Ebben az értelemben az emberiség önálló faj, amelyen belül csak bizonyos rasszok különböztethetőek meg.
A vallás a társadalmi tudatnak természetfölötti erők és lények létezésébe vetett hiten alapuló formája, illetve az ilyen hittel kapcsolatos megnyilvánulások, tanítások, szertartások rendszere. A vallási csoporthoz tartozás az azonos hitelveket valló személyek közösségét jelenti, függetlenül attól, hogy az ország területén egyházi szervezettel rendelkeznek-e, illetve a lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény 9. §-a alapján nyilvántartásba vételükre sor került-e.
A Btk. 174/A. §-ának a szövege nem tartalmazza, hogy a sértettnek valamilyen kisebbségi csoporthoz kell tartoznia, következésképpen a bűncselekmény bármilyen - akár a többségi csoporthoz tartozó - személy sérelmére is elkövethető.
Ebből következően a bűncselekmény sértettje lehet menekült, bevándorló, letelepedett külföldi állampolgár, hontalan egyaránt. Továbbá minden olyan személy is sértett lehet, aki csak ideiglenes jelleggel - turistaként, tanulóként, munkavállalóként, sportolóként, diplomataként stb. - tartózkodik az ország területén.
A Btk. 3. §-ban írt területi és személyi hatályra figyelemmel magyar állampolgár által külföldön megvalósított ilyen cselekmény esetén is alkalmazni kell a törvényt, sőt a 4. § (1) bekezdés c) pontjára figyelemmel alkalmazhatósága a nem magyar állampolgár által külföldön elkövetett bűncselekmény elkövetése esetén is lehetséges.
A kényszerítéssel megvalósuló elkövetési magatartás esetén felmerülhet a jogi személy sértett lehetősége is.
6. Az elkövetési magatartásnak két fordulata van
- a bántalmazás, amelyen személy elleni erőszakos cselekmény értendő, de amely nem szükségszerűen eredményez testi sérülést is. A test puszta megérintése csak abban az esetben tekinthető bántalmazásnak, ha az becsületsértő módon történik, egyebekben a bántalmazás rendszerint fizikai fájdalomérzettel együttjáró közvetlenül az emberi testre gyakorolt ráhatás.
- a Btk. 174. §-ban meghatározott kényszerítés azzal a különbséggel, hogy az alapeseti tényállás kimerítéséhez nincs szükség a jelentős érdeksérelemként megfogalmazott eredményre.
A Btk. 174/B. §-ban írt bűncselekmény elkövetésekor vizsgálni kell az elkövető motívumát. Ha a meghatározott csoporthoz való tartozás ad okot a bántalmazásra, illetve a kényszerítésre, akkor ezen speciális bűncselekményt kell megállapítani.
Önmagában tehát sem a bántalmazás, sem a kényszerítés nem elegendő az elkövetési magatartás megvalósításához, így tehát egy csoporthoz tartozó személy bántalmazása adott esetben garázdaságot valósíthat meg, vagy ha a cselekmény testi sértést okoz, annak eredményétől függően lehet a cselekményt minősíteni, illetve kényszerítés esetén sor kerülhet a Btk. 174. §-ban írt bűncselekmény megállapítására.
Kísérlet valósul meg akkor, ha a bántalmazás csak megközelíti a testre gyakorolt ráhatást, illetve az alapeseti tényállásnál a kikényszerített magatartás tanúsítását a sértett még nem kezdte meg.
7. Minősített esetek
- a fegyveres elkövetés (Btk. 137. § 3.);
- a felfegyverkezve elkövetés (Btk. 137. § 3.);
- a jelentős érdeksérelem okozása (Btk. 174. §-ához írt magyarázat);
- a sértett sanyargatásán olyan fizikai vagy pszichikai ráhatást kell érteni, amely testi vagy lelki szenvedést okoz;
- a csoportos elkövetés (Btk. 137. § 12.);
- a bűnszövetségben való elkövetés (Btk. 137. § 6.).
8. Elhatárolások más bűncselekményektől, halmazati kérdések
A Btk. 155. §-ban szabályozott népirtás és a 157. §-ban szabályozott apartheid olyan célzatos bűncselekmények, amelyek mellett a nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport tagja elleni erőszak nem állapítható meg.
A Btk. 174/A. §-ban szabályozott magatartás - eltérően a Btk. 174. §-ban írt kényszerítéstől - nem szubszidiárius bűncselekmény, a két delictum a specialitás viszonyában áll.
A lelkiismereti és vallásszabadság megsértésének bűntettével (Btk. 174/A. §) adott esetben - több mozzanatú, illetve eredményű elkövetési magatartás esetén - halmazatba kerülhet a nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport tagja elleni erőszak bűntette.
A Btk. 269. §-ban szabályozott közösség elleni izgatás bűntette a konszumpció elve alapján látszólagos alaki halmazatban áll a Btk. 174/A. §-ban szabályozott bűncselekménnyel.
A bántalmazással megvalósuló elkövetési magtartás esetén is sor kerülhet a Btk. 170. §-ban írt testi sértésekkel történő halmazati minősítésre, ugyanis a Btk. 174/A. § törvényi tényállása megvalósul önmagában a bántalmazással, aminek nem szükségképpeni következménye a testi sérülés okozása. Ilyen esetben tehát a két bűncselekmény között valóságos anyagi halmazat jön létre.
Ugyanakkor nem tartható fent a korábbi gyakorlat (BH1996. 512.), amely szerint az az elkövető, aki az ún. skinheadek (bőrfejűek) iránti együttérzésből fakadóan a hazánkban tartózkodó, más állampolgárságú vagy színes bőrű személyekkel szemben az ellenséges érzület által motivált erőszakos cselekményt megvalósítja és testi sértést okoz - minthogy erkölcsileg is mélyen elvetendő indítékból fakadnak - aljas indokból elkövetettként minősülnek. A magatartásnak ekkénti minősítése helytálló az 1996. június 15. napját megelőző cselekményekre vonatkozóan, de a Btk. szövegének módosítását követően, a nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoport tagja elleni erőszak új bűncselekményként történő pönalizálásával a testi sértéshez kapcsolódó aljas indok már az elkövetési motívumnak a kétszeres értékelését jelentené.
Ha az elkövető a sértettet a nemzeti, etnikai, faji vagy vallási csoporthoz tartozása, illetve vélt tartozása miatt megöli, akkor a cselekménye a Btk. 166. § (2) bekezdés c) pontja alapján aljas indokból elkövetett emberölés bűntettének minősül, és ebben az esetben a Btk. 174/A. § megállapítására nem kerülhet sor.
A bűncselekmény megnevezése nem szerepel a BK 1. számú állásfoglalásban.
174/B. § (1) - nemzeti (etnikai, faji, vallási) csoport tagja elleni erőszak bűntette;
174/B. § (2) a) - nemzeti (etnikai, faji, vallási) csoport tagja ellen fegyveresen elkövetett erőszak bűntette;
174/B. § (2) b) - nemzeti (etnikai, faji, vallási) csoport tagja ellen felfegyverkezve elkövetett erőszak bűntette;
174/B. § (2) c) - nemzeti (etnikai, faji, vallási) csoport tagja ellen jelentős érdeksérelmet okozva elkövetett erőszak bűntette;
174/B. § (2) d) - nemzeti (etnikai, faji, vallási) csoport tagja ellen a sértett sanyargatásával elkövetett erőszak bűntette;
174/B. § (2) e) - nemzeti (etnikai, faji, vallási) csoport tagja ellen bűnszövetségben elkövetett erőszak bűntette.
követik el.
Személyi szabadság megsértése
175. § (1) Aki mást személyi szabadságától megfoszt, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki emberkereskedelemmel összefüggésben megszerzett és a személyi szabadságától megfosztott sértett személyi szabadságának megfosztását fenntartja, és a sértettet munkavégzésre kényszeríti, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. Az Alkotmány 58. § (1) bekezdése szerint mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén - törvényben meghatározott esetek kivételével - megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga, beleértve a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jogot is. Ezen alkotmányos emberi jog büntetőjogi védelme fogalmazódott meg a személyi szabadság megsértésének törvényi tényállásában.
A Btk. 175. §-a a cselekvési szabadság meghatározott körét, nevezetesen a tartózkodási hely megválasztásának a szabadságát védelmezi. Ebbe beleértendő a szabad térbeli mozgás, a helyváltoztatás és a tartózkodási helyről való elmozdulás joga is. Adott esetben a tartózkodási hely szabad megválasztásának a joga szünetel, így különösen az őrizetbe vétel, az előzetes letartóztatás, a szabadságvesztés, a kényszergyógykezelés, a javítóintézeti nevelés, az elmeállapot megfigyelése, a hatósági és eljárási cselekmények foganatosítása idején. Ezen esetekben a jogellenesség hiánya miatt a bűncselekmény nem jön létre. Hasonlóképpen a bűncselekmény elkövetésén tetten ért személy fogva tartása esetén, jogellenesség hiányában személyi szabadság megsértésének bűncselekménye nem valósul meg (BH1990. 326.).
Hiányzik a társadalomra veszélyesség, ha a személyi szabadság megfosztására jogos védelmi helyzetben kerül sor, továbbá akkor is, ha az szülői, nevelői feladatok ellátása érdekében - ésszerű keretek között - történik, valamint a sértett beleegyezése esetén, továbbá akkor is, ha azt a sértett vagy más személy életét, testi épségét, egészségét fenyegető veszély elhárítása érdekében (fertőző betegség, járvány elterjedésének megakadályozása) alkalmazzák.
2. A bűncselekmény alanya a hivatalos személy kivételével bármely más személy lehet. A hivatalos személy általi elkövetés esetén a Btk. 228. §-ba ütköző jogellenes fogva tartás bűntette valósul meg. Ha azonban a hivatalos személy nem a hivatali eljárása során foszt meg mást jogellenesen a személyi szabadságától, akkor cselekménye a Btk. 175. §-a szerint minősül.
3. A bűncselekmény csak szándékosan - ezen belül egyenes és eshetőleges szándékkal egyaránt - követhető el. Amennyiben az elkövető a sértett érdekében cselekszik, de jogellenességet kizáró körülmény nem állapítható meg, akkor a bűncselekmény megvalósul, feltéve, hogy nem áll fent a társadalomra veszélyességben való tévedés [Btk. 27. § (2)].
4. A bűncselekmény sértettje bárki lehet, akinek a cselekmény megkezdése előtt egyébként megvolt a mozgási szabadsága. A büntetőjogi védelem megilleti a mozgásában korlátozottan képes személyt is. A hivatalos-, közfeladatot ellátó, illetve a hivatalos személy támogatója cselekvési vagy mozgási szabadságának erőszakkal vagy fenyegetéssel történő megsértése esetén a Btk. 229-230., illetve 231. §-aiban írt tényállás valósul meg.
5. Az elkövetési magatartás a személyi szabadságtól bármilyen módon történő megfosztásával megvalósítható, ami a sértettet a mozgásban, a helyváltoztatásban vagy a tartózkodási hely megválasztásában korlátozza vagy akadályozza. Az elkövetési magatartás általában tevékenységben megnyilvánuló aktív magatartás, így például lefogás, lekötözés, bezárás, megbilincselés. Megvalósítható azonban nem tevéssel is, például, ha valaki az általa vagy más által tévedésből vagy gondatlanságból bezárt személyt, bár megtehetné de annak akarata ellenére a bezárt helyiségből nem engedi ki. Előfordulhat adott esetben, hogy éppen a sértett saját gondatlan cselekménye (kulcsnak a zárba törése, ajtó becsapódása stb.) miatt kerül bezárt helyzetbe, és az elkövető, bár lehetősége lenne rá, a sértettet onnan nem engedi ki. Ezen esetekben - pl. gödörbe esett vagy hűtőhelyiségbe bezáródott sértett stb. - azonban felmerülhet a segítségnyújtás elmulasztása, illetve az eredménytől függően a Btk. XII. fejezet I. Címében írt valamely bűncselekmény megvalósulása is. Az elkövetési magatartás megvalósulhat közvetett módon, így a sértett tartózkodási helyének kijáratához állat (véreb, kígyó, egyéb ragadozó) elhelyezésével, avagy valamilyen a helység elhagyását lehetetlenné tevő berendezés, szerkezet eszközként történő alkalmazásával is.
Az elkövetési magatartás megvalósításához nem szükséges erőszak, illetve fenyegetés alkalmazása, de mindenképpen olyannak kell lennie, amely a sértettet a mozgásában, illetve a tartózkodási helyének megválasztásában, avagy annak megváltoztatásában ténylegesen akadályozza. Megvalósítják a személyi szabadság megsértésének vétségét, akik a gépkocsi elé és mögé állva megakadályozzák a sértettet abban, hogy a helyszínről - akaratának megfelelően - eltávozzék (BH1984. 389.). A személyi szabadság megsértése megállapítható, ha az elkövető a sértettet a járóbotjának elvételével teszi járóképtelenné (BH1989. 389.). A személyi szabadság megsértése valósul meg, ha a helyiségbe a sértett önként megy be, de a későbbi eltávozási szándékának a megvalósításában az elkövető az ajtót rázárva megakadályozza (BH1992. 673.).
A Btk. a személyi szabadság megsértésének időtartamával kapcsolatban nem tartalmaz rendelkezést, ebből következően az bármilyen rövid ideig tart, a cselekmény megvalósul, így abban az estben is, ha az elkövető a sértettet meggátolja a továbbhaladásában és őt mintegy tíz percen át feltartóztatja (BH1984. 46.). Az időtartamnak - mint súlyosító, illetve enyhítő körülménynek - a büntetés kiszabása során lehet jelentősége.
A személyi szabadság megsértése tartós bűncselekmény, amely a sértettnek a személyi szabadságától való megfosztással befejezetté válik, és addig tart, amíg a sértett a mozgási szabadságát vissza nem nyeri. Ezen időtartam alatt a cselekményhez társtettesi és bűnsegédi magatartás egyaránt kapcsolódhat.
6. A személyi szabadság megsértése a cselekvési, mozgási, helyzetváltoztatási jog megakadályozásával befejezetté válik, ennek ellenére nem kizárt, hogy a cselekmény mégis kísérleti szakaszban megreked. Erre kerülhet sor például, ha a sértett lekötözését az elkövető megkezdi, ám eközben a sértett kiszabadítja magát vagy más személy közreműködésével kiszabadul e helyzetből, és elmenekül. Abban az esetben azonban, ha a sértett bezárása már megtörtént, majd a sértett a személyi szabadságát korlátozó akadályt leküzdi, így például a bezárt ajtót kitöri, vagy más személy segítségével onnan kiszabadul, a törvényi tényállás befejezett alakzatát kell az elkövető terhére megállapítani.
7. Minősített esetek
a) Az 1998. évi LXXXVII. törvény 1999. március 1. napjától kezdődő hatállyal a Btk. Különös Részének új törvényi tényállását vezette be, az emberkereskedelem bűntettét (Btk. 175/A. §). Ezen bűncselekményt az követi el, aki mást elad, megvásárol, ellenszolgáltatás fejében átad, átvesz, más személyért elcserél, illetve e célra másnak megszerez. A személyi szabadság megsértése bűntettének a Btk. 175. § (2) bekezdésébe ütköző minősített esetét az követi el, aki az emberkereskedelem révén hozzákerült személyi szabadságától megfosztott személyt továbbra is rabságban tartva, őt munkára kényszeríti.
b) Súlyosabban minősülő esetek [Btk. 175. § (3)]
- aljas indokból vagy célból elkövetett személyi szabadság megsértésén az erkölcsileg elvetendő motívumból fakadó vagy ilyen célból megvalósított cselekményeket kell érteni. A személyi szabadság megsértése aljas indokból elkövetettként minősül, ha a terhelt azért zárja be a lakásba a sértettet, hogy az ne tudjon orvoshoz fordulni, így az általa megvalósított súlyos testi sértés miatti felelősségre vonást elkerülhesse (BH1985. 458., BH1988. 387.). Az erőszakos közösülés előkészületeként jelentkező magatartás nem garázdaságot, hanem aljas indokból elkövetett személyi szabadság megsértésének büntettet valósítja meg (BH1984. 177.). Ezzel szemben a személyi szabadság megsértése nem értékelhető aljas célból elkövetettként, ha annak a megvalósulását az elkövető féltékenysége motiválta (BH1995. 554.). Az erőszakos közösülés kísérletének véghezvitele érdekében elkövetett személyi szabadság megsértése - a kétszeres értékelés tilalma folytán - nem minősül egyszersmind aljas indokból (célból) elkövetettként (BH1991. 97.).
- a hivatalos eljárás színlelése felölel minden olyan tevékenységet, amelyet államhatalmi avagy államigazgatási szerv szabályszerű eljárásaként tüntetnek fel. Az elkövető azon magatartása, hogy a sértett személyi igazolványát hivatalos minőséget színlelve elkéri, azt magához veszi, majd a sértettet egy meghatározott helyre viszi, ezzel megfosztja a tartózkodási hely szabad megválasztásának a jogától, megvalósítja a Btk. 175. § (2) bekezdés b) pontja szerint minősülő bűncselekményt (BJD 4157.). Sanyargatáson testi és lelki szenvedést, gyötrelem okozását, kínzást kell érteni, aminek sokféle módja lehetséges. Ilyen a személyi szabadságától megfosztott személy éheztetése, víz, ital megvonása, embertelen körülmények között, így sötét, fűtetlen helyiségben tartása, életveszélyes megfenyegetése, avagy a hozzátartozóiról olyan valótlan hírek közlése, amelyek rémület avagy gyász előidézésére alkalmasak. Amennyiben azonban a sanyargatás testi sérülést avagy halált okoz, akkor az alapeset és azzal halmazatban más bűncselekmény megállapítására kerülhet sor. Abban az esetben azonban, ha a terhelt a személyi szabadság megsértése során a testi sértés okozásán túl egyéb cselekményeket is megvalósított, így a sértettet napokig éheztette, megvonta tőle a vizet, megkötözte, magatehetetlen állapotban tartotta, ami állandó halálfélelmet, az újabb kínzásoktól való rettegést váltott ki a sértettből, e magatartások már a bántalmazással okozott testi sértés tényállásába nem illeszthetők, és mindezek a körülmények büntetőjogi értékelés nélkül maradnának a minősített személyi szabadság megsértésének meg nem állapítása esetén (BH1981. 96.). A vádlott a sértett súlyos eredményt - többszörös borda- és lapockatörést - kiváltó testi bántalmazásától függetlenül a nevezett sanyargatásával valósította meg e bűncselekményt már azzal, hogy az utcán a nyakára hurkolt szíjjal vonszolta, akinek további lelki gyötrelmet okozott azáltal, hogy ismételt bántalmazását kilátásba helyezve egy kamrába zárta be, melynek ajtaját beszögezte. Ilyen tényállásnál is a testi sértést, valamint azzal halmazatban a személyi szabadság megsértésének sanyargatással megvalósított minősített esetét kell megállapítani (BH1984. 338.). A személyi szabadság megsértése sanyargatással elkövetett bűntetti alakzatát valósítja meg, ha a terheltek a gépkocsivezető sértettet a nyakához szegezett késsel kényszerítik, hogy őket az általuk megjelölt helységbe szállítsa (BH1988. 20.). A személyi szabadság sanyargatással járó megsértése bűntettének minősül, ha az elkövetők a sértettet a gépkocsi csomagtartójába kényszerítik, ennek fedelét bezárják, s a legelemibb mozgás lehetőségétől így megfosztott személyt hosszabb távolságon szállítják (BH1978. 322.).
- a személyi szabadság megsértésének társadalomra veszélyességét fokozza, ha jelentős érdeksérelmet okoz. Az érdeksérelem lehet anyagi jellegű, valamint a sértettet ért más hátrányos - személyi, családi, erkölcsi jellegű - következmény is.
- a tizennyolcadik életévét be nem töltött személy sérelmére történő elkövetést az 1998. évi LXXXVII. törvény 42. §-a iktatta be a minősített esetek közé.
A büntetési tételkereteknél felhívjuk a figyelmet arra, hogy a már hivatkozott módosító törvény által az új, (3) bekezdésbe foglalt minősítő körülmények esetén, ha az az alapesethez kapcsolódik, öt évig, ha pedig a (2) bekezdésben írt emberkereskedelemmel összefüggésben megszerzett személy sérelmére elkövetett cselekményhez párosul, öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
A minősített eseteknél megjelölt büntetési tételkeretek is 1999. március 1-jén léptek hatályba.
8. Elhatárolások más bűncselekményektől
Ha a kényszerítésben megnyilvánult magatartás a személyi szabadságot is korlátozza nem a kényszerítés büntettet, hanem a személyi szabadság megsértésének vétségét kell megállapítani (BH1991. 96.);
Erőszakos közösülés bűntettének a kísérlete helyett személyi szabadság megsértése aljas indokból elkövetett bűntettének minősül, ha az elkövető a sértettet közösülésre irányuló szándékkal a gépkocsijában visszatartja, de a fenyegetést még nem közvetlenül a közösülés végrehajtása érdekében alkalmazza (BH1996. 348.);
Nem kényszerítés, hanem személyi szabadság megsértése bűntettének minősül a cselekmény, ha a sorkatonai szolgálatot teljesítő sértettet "kitolás" végett személyi szabadságában korlátozzák, és ez idő alatt akaratával ellentétes cselekmények eltűrésére kényszerítik (BH1997. 5.);
A személyiségi jogokat sértő cselekmények körében az egyén cselekvési szabadságának a sérelme esetén a kényszerítés bűntette helyett a személyi szabadság megsértése bűntettét kell megállapítani, ha az erőszakkal vagy fenyegetéssel elkövetett cselekmény a sértett mozgási, helyváltoztatási vagy a tartózkodási hely megválasztásának a lehetőségétől való megfosztásban jelentkezik (BH1997. 111.).
9. Halmazat más bűncselekményekkel
A személyi szabadság megsértése számos erőszakos jellegű bűncselekmény - így az emberölés, a testi sértés, az erőszakos közösülés, a rablás stb. - végrehajtásának szükségszerű tényállási eleme. Ezen esetekben a halmazat csak látszólagos. Ha azonban a cselekmények időben, térben avagy az elkövetési magatartás során egyéb módon elkülönülnek, akkor valóságos halmazat jön létre.
Nemcsak csoportosan elkövetett rablás bűntette valósul meg, hanem társtettesként elkövetett személyi szabadság megsértésének bűntette is, amikor a vádlottak a rablás befejezése után a 13 éves sértettet összekötözött kézzel az ágyneműtartóba kényszerítik, és az abból történő menekülését úgy akadályozzák meg, hogy az összecsukott ágyra különböző nehezékeket tesznek (BH1994. 65.);
A rablás során alkalmazott erőszakkal vagy fenyegetéssel alaki halmazatban a személyi szabadság megsértésének a bűncselekménye nem állapítható meg; ha azonban az elkövető a rablási cselekmény megvalósítása során alkalmazott és a sértett mozgási szabadságától megfosztott állapotát a rablási cselekmény befejezése után is fenntartja, vagyis anyagi halmazat létesül, a két bűncselekményt bűnhalmazatban kell megállapítani (BH1996. 295.).
A személyi szabadság megsértésének vétségét is megvalósítja, aki az erőszakos közösülés után arra kényszeríti a sértettet, hogy a lakásból vele együtt általa nem közölt helyre távozzék (BH1983. 346.);
Abban az esetben, ha a terheltek a közösülés megvalósítása végett fosztják meg a sértettet tartózkodási helye szabadon történő megválasztásának a lehetőségétől, ezt a cselekményüket azonban a község utcáján mintegy 350 métert megtéve valósítják meg, míg a közösülésre a terhelt lakásán kerül sor, akkor ezekből az adatokból helyesen az következik, hogy a terheltek a sértettet személyi szabadságában nem közvetlenül a közösülés végrehajtása érdekében korlátozzák, így a két cselekmény térben és időben is elkülönül. Ilyen esetben a személyi szabadság megsértésének vétsége és az erőszakos közösülés bűntette valóságos anyagi halmazatban állnak (BH1989. 263.);
Az erőszakos közösüléssel bűnhalmazatban a személyi szabadság megsértésének bűncselekménye is megvalósul, ha a közösülés végrehajtása és a személyi szabadság korlátozása időben és térben elkülönülten valósul meg (BH1991. 91.).
Személyi szabadság megsértésének büntette, valamint súlyos testi sértés büntette halmazatban megállapításának van helye akkor is, ha a személyi szabadság megsértését a sértett sanyargatásával valósítják meg (BH1981. 96.).
A személyi szabadság megsértésének vétsége nem valósul meg, ha a garázdaságot elkövető a személy elleni erőszakot megvalósító magatartása során, a tettlegesség ideje alatt akadályozza a sértettet a mozgásában (BH1986. 222.).
A hivatali visszaélés, a hivatalos eljárás színlelésével elkövetett személyi szabadság megsértése, a könnyű testi sértés és az önbíráskodás kísérlete állapítandó meg a rendőrök terhére, akik a szolgálat teljesítése közben a sértettet - hivatalos eljárást színlelve - gépkocsijukba beültetik, őt 8 napon belül gyógyuló sérülést okozva bántalmazzák, majd felszólítják, hogy egy más személlyel szemben fennálló állítólagos tartozását olyan módon egyenlítse ki, hogy a rendőrségen nekik adjon át 120 000 forintot (BH1997. 113.).
Itt is felhívjuk a figyelmet, hogy aki olyan bűnszervezetet irányít, amelynek tagjai ezt a bűncselekményt követik el, a 263/C. § (1) bekezdésében foglalt bűnszervezet irányításának a bűntettét követi el.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
175. § (1) - személyi szabadság megsértésének bűntette;
175. § (2) a) - aljas indokból (célból) elkövetett személyi szabadság megsértésének bűntette;
175. § (2) b) - hivatalos eljárás színlelésével elkövetett személyi szabadság megsértésének bűntette;
175. § (2) c) - a sértett sanyargatásával elkövetett személyi szabadság megsértésének bűntette;
175. § (2) d) - jelentős érdeksérelmet okozó személyi szabadság megsértésének bűntette.
(3) A büntetés az (1) bekezdés esetén öt évig, a (2) bekezdés esetén öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekményt
a) aljas indokból vagy célból,
b) hivatalos eljárás színlelésével,
c) a sértett sanyargatásával,
d) jelentős érdeksérelmet okozva,
e) a tizennyolcadik életévét be nem töltött személy sérelmére
követik el.
BH1998. 471. III. Az elkövető jogos védelem folytán nem büntethető a könnyű testi sértés vétsége miatt, ha a kiskorú gyermeke sérelmére megvalósított személyi szabadság megsértésének a megakadályozása során okoz a jogtalan támadónak 8 napot meg nem haladó gyógytartamú testi sérülést [Btk. 29. § (1) bek., 170. § (1) bek., 175. § (1) bek.].
BH1998. 368. II. Ha a személyi szabadságtól való megfosztás erőszakkal, illetőleg az élet vagy a testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetéssel avagy a sértett védekezésre képtelen állapota kihasználásával történik, és az elkövetők a fogva tartott személy szabadon bocsátását valamely követelés teljesítésétől teszik függővé: a cselekményt nem a személyi szabadság megsértése vagy az önbíráskodás, hanem az emberrablás bűntetteként kell értékelni [Btk. 175. §, 175/A. § (1) bek., 273. § (1) bek.].
BH1998. 258. I. A személyi szabadság megsértése bűntettének megvalósulása szempontjából a szabadságkorlátozás időtartama közömbös, ennek a körülménynek legfeljebb a büntetés kiszabása szempontjából van jelentősége (Btk. 83. §, 175. §).
BH1998. 65. A személyi szabadság megsértése bűntettének az alapesetét megvalósítják, akik a gyermekkorú sértettet a gépkocsijukba segítik, majd utóbb engedik, hogy a sértett a lakásánál a gépkocsiból kiszállhasson [Btk. 175. § (1) bek.].
BH1997. 113. A hivatali visszaélés, a hivatalos eljárás színlelésével elkövetett személyi szabadság megsértése, a könnyű testi sértés és az önbíráskodás kísérlete állapítandó meg a rendőrök terhére, akik a szolgálat teljesítése közben a sértettet - hivatalos eljárást színlelve - gépkocsijukba beültetik, őt 8 napon belül gyógyuló sérülést okozva bántalmazzák, majd felszólítják, hogy egy más személlyel szemben fennálló állítólagos tartozását olyan módon egyenlítse ki, hogy a rendőrségen nekik adjon át 120 000 forintot [Btk. 225. §, 170. § (1) bek., 175. § (1) bek., (2) bek. b) pont, 273. §, 12. § (1) bek., 16. §].
BH1997. 111. A személyiségi jogokat sértő cselekmények körében az egyén cselekvési szabadságának a sérelme esetén a kényszerítés bűntette helyett a személyi szabadság megsértése bűntettét kell megállapítani, ha az erőszakkal vagy fenyegetéssel elkövetett cselekmény a sértett mozgási, helyváltoztatási vagy a tartózkodási hely megválasztásának a lehetőségétől való megfosztásban jelentkezik (Btk. 175. §, 174. §).
BH1997. 108. II. Az erőszakos közösülés bűntette nem valósul meg, ha a vádlott a korábbi élettársát - annak lakásába erőszakkal és éjjel behatolva - hiányos öltözetben elhurcolja, a saját lakására viszi, és ott vele - erőszak, illetve az élet vagy a testi épség elleni közvetlen fenyegetés nélkül - közösül [Btk. 175. § (2) bek. c) pont, 176. § (1) bek., (2) bek. a) pont, 197. § (1) bek.].
BH1997. 5. I. Nem kényszerítés, hanem személyi szabadság megsértése bűntettének minősül a cselekmény, ha a sorkatonai szolgálatot teljesítő sértettet "kitolás" végett személyi szabadságában korlátozzák, és ez idő alatt akaratával ellentétes cselekmények eltűrésére kényszerítik [Btk. 174. §, 175. § (1) bek.].
BH1997. 5. II. A személyi szabadság megsértése bűntetténél a jelentős érdeksérelem - mint minősítő körülmény - megállapításánál jelentősége van a mozgási lehetőség korlátozása időtartamának, továbbá annak, hogy a cselekmény zárt katonai közösségben valósult meg [Btk. 175. § (1) és (2) bek. d) pont].
BH1996. 513. Aljas célból elkövetett, személyi szabadság megsértésének bűntette helyett kényszerítés bűntettének minősül a vádlottak cselekménye, akik a sértettet élet ellen irányuló, de nem közvetlen fenyegetéssel arra kényszerítik, hogy az egyik vádlottat szájjal kielégítse [Btk. 175. § (1) bek., (2) bek. a) pont, 174. §].
BH1996. 348. I. Erőszakos közösülés bűntettének a kísérlete helyett személyi szabadság megsértése aljas indokból elkövetett bűntettének minősül, ha az elkövető a sértettet közösülésre irányuló szándékkal a gépkocsijában visszatartja, de a fenyegetést még nem közvetlenül a közösülés végrehajtása érdekében alkalmazza [Btk. 16. §, 18. § (1) bek., 197. § (1) bek., 175. § (1) bek., (2) bek. a) pont].
BH1996. 295. II. A rablás során alkalmazott erőszakkal vagy fenyegetéssel alaki halmazatban a személyi szabadság megsértésének a bűncselekménye nem állapítható meg; ha azonban az elkövető a rablási cselekmény megvalósítása során alkalmazott és a sértett mozgási szabadságától megfosztott állapotát a rablási cselekmény befejezése után is fenntartja, vagyis anyagi halmazat létesül, a két bűncselekményt bűnhalmazatban kell megállapítani [Btk. 12. § (1) bek., 175. §, 321. §].
BH1995. 554. IV. A személyi szabadság megsértése nem értékelhető aljas célból elkövetettként, ha annak a megvalósulását az elkövető féltékenysége motiválta [Btk. 175. § (1) bek., (2) bek. a) pont].
BH1995. 383. A vagyoni érték megszerzése céljából lőfegyver használatának a kilátásba helyezésével történő közvetlen fenyegetés (csőre töltéssel egyidejűleg lövés leadására utaló kijelentések) lenyűgöző hatású, ezért az ilyen elkövetési magatartás esetén nem a zsarolás, hanem - az egyéb feltételek fennállása mellett - rablás megállapításának van helye. [Btk. 16. §, 20. § (2) bek., 21. § (2) bek., 175. § (1) bek., 321. § (1) bek., (3) bek. a) és c) pont].
BH1994. 59. A halált okozó testi sértés bűntettével bűnhalmazatban a személyi szabadság megsértésének vétsége nem állapítható meg, ha a két tényállásszerű magatartás egybeesik, és így a halmazat csupán látszólagos [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (1) bek. és (5) bek. 2. ford, 175. §].
BH1992. 673. A személyi szabadság megsértése valósul meg, ha a helyiségbe a sértett önként megy be, de a későbbi eltávozási szándékának a megvalósításában az elkövető az ajtót rájuk zárva megakadályozza [Btk. 175. § (1) bek.].
BH1992. 622. Rablás bűntettével bűnhalmazatban terrorcselekménnyel elkövetett bűntett valósul meg, ha a rablás elkövetője túszt ejt, akinek elengedését ahhoz a feltételhez köti, hogy a rendőrség a bűncselekmény helyszínéről történő szabad elvonulását engedélyezze [Btk. 175. §, 261. § (1) bek., 321. §].
BH1992. 514. II. Önkéntes elállásra csak a befejezetlen kísérlet esetében kerülhet sor; amennyiben a vádlott a szemérem elleni erőszak bűntette kísérletétől az önkéntes elállást megelőzően a személyi szabadság megsértésének a bűntettét megvalósította: ez utóbbi maradékcselekményért kell a büntetőjogi felelősségét megállapítani [Btk. 17. § (3) és (4) bek., 198. § (1) bek., 175. § (2) bek. a) pont].
BH1991. 97. Az erőszakos közösülés kísérletének véghezvitele érdekében elkövetett személyi szabadság megsértése - a kétszeres értékelés tilalma folytán - nem minősül egyszersmind aljas indokból (célból) elkövetettként [Btk 175. § (2) bek. a) pont, 197. § (2) bek. b) pont].
BH1991. 96. I. Ha a kényszerítésben megnyilvánult magatartás a személyi szabadságot is korlátozza: nem a kényszerítés büntettet, hanem a személyi szabadság megsértésének vétségét kell megállapítani [Btk 175. § (1) bek., 174. §].
BH1991. 91. Az erőszakos közösüléssel bűnhalmazatban a személyi szabadság megsértésének bűncselekménye is megvalósul, ha a közösülés végrehajtása és a személyi szabadság korlátozása időben és térben elkülönülten valósul meg [Btk 12. § (1) bek., 175. § (2) bek. c) pont, 197. § (2) bek. b) pont ].
BH1990. 326. II. Bűncselekmény elkövetésén tetten ért személy fogvatartása esetén, jogellenesség hiányában személyi szabadság megsértésének bűncselekménye nem valósul meg [Btk. 175. §, Be. 91. § (5) bek.].
BH1989. 436. II. Személyi szabadság megsértésének vétsége helyett kényszerítés bűntettének törvénysértő megállapítása [Btk. 175. §, 174. §].
BH1989. 343. A személyi szabadság megsértése megállapítható, ha az elkövető a sértettet a járóbotjának elvételével teszi járóképtelenné [Btk. 175. § (1) bek., (2) bek. a) pont].
BH1989. 263. I. Az erőszakos közösülés bűntettének és a személyi szabadság megsértése bűntettének bűnhalmazatban megállapítása [Btk. 175. § (2) bek. a) pont, 197. §, 12. § (1) bek.].
BH1988. 387. A személyi szabadság megsértése aljas indokból elkövetettként minősül, ha az elkövető az általa összevert sértettet azért zárja be a lakásba, hogy a testi sértési cselekmény miatti felelősségrevonást elkerülje [Btk. 175. § (2) bek., a) pont].
BH1988. 20. A személyi szabadság megsértése sanyargatással elkövetett bűntetti alakzatát valósítja meg, ha a terheltek a gépkocsivezető sértettet a nyakához szegezett késsel kényszerítik, hogy őket az általuk megjelölt helységbe szállítsa [Btk. 175. § (2) bek. c) pont].
BH1986. 495. A magánvádas eljárásra vonatkozó rendelkezések törvénysértő alkalmazása közvádra üldözendő bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja esetén [Be. 313. § (3) bek. a) pont, Btk. 175. § (1) bek, (2) bek. c) pont].
BH1986. 222. I. A személyi szabadság megsértésének vétsége nem valósul meg, ha a garázdaságot elkövető a személy elleni erőszakot megvalósító magatartása során, a tettlegesség ideje alatt akadályozza a sértettet a mozgásában [Btk. 271. § (1) bek., 175. § (1) bek.].
BH1985. 458. A személyi szabadság megsértése aljas indokból elkövetettként minősül, ha a terhelt azért zárja be a lakásba a sértettet, hogy az ne tudjon orvoshoz fordulni, igy az általa megvalósított súlyos testi sértés miatti felelősségre vonást elkerülhesse [Btk. 175. § (2) bek. a) pont, 15. sz. Irányelv].
BH1985. 92. Személyi szabadság megsértése helyett kiskorú veszélyeztetésének megállapítása [Btk. 195. § (1) bek., 175. § (2) bek. c) pont ].
BH1984. 389. Megvalósítják a személyi szabadság megsértésének vétségét, akik a gépkocsi elé és mögé állva megakadályozzák a sértettet abban, hogy a helyszínről akaratának megfelelően - eltávozzék [Btk. 175. § (1) bek.].
BH1984. 338. II. Személyi szabadság megsértése esetén a sértett sanyargatásával történt elkövetés megállapítása [Btk. 175. § (2) bek. c) pont].
BH1984. 177. I. Az erőszakos közösülés előkészületeként jelentkező magatartás nem garázdaságot, hanem aljas indokból elkövetett személyi szabadság megsértésének büntettet valósítja meg [Btk. 175. § (2) bek. a) pont., 18. §, 197. § (1) bek., 271. §].
BH1984. 46. II. A személyi szabadság megsértésének vétsége megvalósul, ha az elkövető a sértettet meggátolja a továbbhaladásában és őt mintegy 10 percen át feltartóztatja [Btk. 175. § (1) bek.].
BH1983. 346. A személyi szabadság megsértésének vétségét is megvalósítja, aki az erőszakos közösülés után arra kényszeríti a sértettet, hogy a lakásból vele együtt általa nem közölt helyre távozzék [Btk. 175. § (1) bek., 12. § (1) bek., 197. § (1) bek.].
BH1981. 96. II. Személyi szabadság megsértésének büntette, valamint súlyos testi sértés büntette halmazatban megállapításának van helye akkor is, ha a személyi szabadság megsértését a sértett sanyargatásával valósítják meg [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (2) bek., 175. § (2) bek. c) pont].
FBK 1996/1. Személyi szabadság megsértésének bűntette alóli téves felmentés, helytelen ténybeli következtetés eredményeként [Btk 321. § (1) bek., (3) bek. c) pont - Btk 175. § (1) bek.]
FBK 1995/19. Aljas célból elkövetett személyi szabadság megsértésének bűntette helyett kényszerítés bűntettének megállapítása [Btk. 175. § (1) bek. és (2) bek. a) pont, Btk. 174. §]
FBK 1993/27. A zsarolás bűntettének elhatárolása az önbíráskodás vétségétől és viszonya a személyi szabadság megsértéséhez (Btk. 323. §, Btk. 273. §, Btk. 175. §)
FBK 1993/9. Nemcsak csoportosan elkövetett rablás bűntette valósul meg, hanem társtettesként elkövetett személyi szabadság megsértésének bűntette is, amikor a vádlottak a rablás befejezése után a 13 éves sértettet összekötözött kézzel az ágyneműtartóba kényszerítik, és az abból történő menekülését úgy akadályozzák meg, hogy az összecsukott ágyra különböző nehezékeket tesznek [Btk. 321. § (3) bek. c.) pont, Btk. 175. § (1) bek. és (2) bek. c.) pontja]
Emberrablás
175/A. § (1) Aki mást személyi szabadságától erőszakkal, avagy az élet vagy testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetéssel, illetve védekezésre vagy akaratnyilvánításra képtelen állapotát kihasználva megfoszt, és szabadon bocsátását követelés teljesítésétől teszi függővé, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztés, ha az emberrablást
a) bűnszövetségben;
b) fegyveresen
1. Az emberrablás bűntettének törvényi tényállását az 1993. május 15-én hatályba lépett 1993. évi XVII. törvény 38. §-a építette be a Btk.-ba, és ezzel egy új, összetett törvényi tényállást létesített. A bűncselekmény jogi tárgya a személyi szabadság, mint alkotmányos alapjog, továbbá a vagyoni viszonyok törvényes rendje, ezen túl a közrend és a közbiztonság is. A törvényi tényállás minősített eseteiben az emberi élet elleni bűncselekmény is szankcionálásra kerül. A védelmezett jogtárgyak elsődlegessége indokolta, hogy a jogalkotó az emberrablást a személy elleni bűncselekmények között, és ezen belül a szabadság és emberi méltóság elleni bűncselekmények sorában helyezte el. A bűncselekmény sértettje bárki lehet, akit az elkövető a tényállásban meghatározott módon és célzattal a személyi szabadságától megfoszt.
2. Az elkövetési magatartásnak két mozzanata van. Nevezetesen a személyi szabadságtól való megfosztás és a szabadon bocsátásnak követelés teljesítésétől való függővé tétele.
A személyi szabadságtól való megfosztásnak jogellenesnek kell lennie, mindezen túl annak erőszakkal avagy élet vagy testi épség elleni közvetlen fenyegetéssel, illetve védekezésre, illetve akaratnyilvánításra képtelen állapot kihasználásával kell megtörténnie. Bármelyik elkövetési mód esetén megvalósul a törvényi tényállásban írt egyik elkövetési mozzanat. Ez már önmagában is különbséget jelent a személyi szabadság megsértésének a Btk. 175. §-ában írt tényállásától, mert az említett bűncselekmény esetén nem szükséges - bár nem kizárt -, hogy a személyi szabadságtól való megfosztás a Btk. 175/A. (1) bekezdésében írt módon történjen.
a) az erőszaknak a sértett személye ellen irányulónak és akaratát lenyűgöző hatásúnak kell lennie, azaz a sértett testére gyakorolt közvetlen fizikai ráhatással kell megvalósulnia;
b) a fenyegetésnek a sértett élete vagy testi épsége ellen kell irányulnia;
Mind az erőszak mind a fenyegetés irányulhat továbbá más személy ellen, és ily módon is sor kerülhet a sértett személyi szabadságától történő megfosztására (pl. az erőszak a szülők avagy a gondozó ellen irányul, és az elkövető, - illetve társai - eközben rabolják el a 13 éves gyermeket).
c) védekezésre képtelen állapotban lévőnek kell tekinteni a sértettet, aki testi fogyatékossága, betegsége, fizikai adottsága (pl. állapotos nő), súlyos kimerültsége miatt erőszak és minősített fenyegetettség hiányában sem tud ellenállni az elrablására irányuló tevékenységnek. A Btk. 183/A. §-a alapján minden további körülmény vizsgálata nélkül is védekezésre képtelen állapotban lévőnek kell tekinteni a tizenkettedik életévét be nem töltött személyt;
d) akaratnyilvánításra képtelen állapotban lévőnek kell tekinteni az elmebeteg, gyengeelméjű, súlyosan ittas vagy kábítószer hatása alatt bódult állapotban lévő, az alvó és a hipnózis alatt lévő személyt.
A védekezésre, illetve akaratnyilvánításra képtelen állapotnak a sértettnek a személyi szabadságától való megfosztásakor kell fennállnia, az nem szükséges, hogy a fogva tartás teljes időtartama alatt a sértett a fenti állapotban legyen, illetve maradjon.
A követelés lehet vagyoni és nem vagyoni jellegű egyaránt, továbbá annak sincs jelentősége, hogy az elkövető azt általa is felismerten jogtalannak tartja vagy pedig jogosnak vélelmezi. A követelést a terhelt kinyilváníthatja a személyi szabadságtól való megfosztást megelőzően is, továbbá előfordulhat, hogy a sértettet előbb megfosztja a személyi szabadságától, majd csak ezután alakul ki a terheltben a követelés kikényszerítésére irányuló szándék. Ez utóbbi esetben, ha a személyi szabadságtól való megfosztás nem a Btk. 175/A. § (1) bekezdésében írt módon történt, akkor is az emberrablást kell megállapítani, ugyanis a személyi szabadságától már megfosztott személyt eleve védekezésre képtelen állapotban lévőnek kell tekinteni. A követelés intézhető a sértetthez valamint más személyhez, továbbá jogi személyhez, szervezethez, személyösszességhez egyaránt. Ha azonban a követelést állami vagy társadalmi szervhez intézik - függetlenül a sértett fogva tartásának módjától - a Btk. 261. §-ba ütköző terrorcselekmény megállapításának van helye.
3. A törvény az emberrablás minősített eseteit - igazodva azok társadalomra veszélyességének mértékéhez - három fokozatban határozta meg
a) A bűnszövetségben való elkövetésre a Btk. 137. § 6. pontja, a fegyveresen történő elkövetésre a Btk. 137. § 3. pontban írt szabály alkalmazandó;
b) Különösen súlyos hátrányon főként a lelki trauma okozása értendő. Ezen túl jelentősége lehet a fogva tartás időtartamának és körülményeinek, valamint a sértett életkorának. Előfordulhat, hogy a fogva tartás következtében a sértettet családi, anyagi viszonyaiban érik hátrányok, esetleg állását elveszti vagy munkahelyi előmenetelében lesz akadályozva. Ha a sértett a fogva tartás során testi sérülést is szenved, az nem alapozza meg ezen minősített eset alkalmazását, hanem a Btk. 170. §-a - kivéve a halált okozó testi sértés - halmazatba kerül az emberrablással.
A sértett halálát elkövetve történő elkövetés kizárólag azokat az eseteket jelenti, amikor az elkövetési magatartással okozati összefüggésben a fogva tartott sértett az életét vesztette, de a halálának a bekövetkeztében az elkövetőt csak gondatlanság terheli.
c) Ha az emberrablás szándékos emberölést is megvalósít, akkor összefoglalt törvényi egység jön létre, ami a Btk. 166. § (2) bekezdésében írt esetekkel azonosan büntetendő. Ilyen esetben a BK 1. számra figyelemmel a cselekményt emberölést is megvalósító emberrablás bűntettének kell minősíteni.
4. A bűncselekmény alanya bárki lehet. Ha az elkövető hivatalos személy, akkor e bűncselekménnyel halmazatban esetleg más hivatali bűncselekmény megállapítására is sor kerülhet. A személyi szabadságtól való megfosztás teljes időtartama alatt kapcsolódhat az elkövetői magatartáshoz társtettesség, illetve bűnsegédi részesség.
5. A bűncselekmény - figyelemmel a célzatosságra is, ami éppen a követelésben fogalmazódik meg - csak egyenes szándékkal követhető el. A 175/A. § (3) bekezdés c) pontjában írt minősített eset viszont kizárólag vegyes bűnösséggel valósulhat meg. A 175/A. § (4) bekezdésében írt minősített esetnél az eredmény vonatkozásában a cselekmény eshetőleges szándékkal is létrejöhet.
6. A bűncselekmény stádiumai
a) A törvény az emberrablás előkészületét is büntetni rendeli. Az előkészület értelmezésére lásd Btk. 18. §-ához írt magyarázatot.
b) Az emberrablás a sértettnek a személyi szabadság megfosztásával kísérleti szakaszba kerül. Befejezetté akkor válik, ha az elkövető a követelést is megfogalmazza, illetve kinyilvánítja. Ha a sértett ezt megelőzően kiszabadul vagy kiszabadítják, akkor a cselekmény kísérleti szakaszban marad. A bejezettséget nem érinti, hogy a követelés teljesítése megtörtént-e. A bűncselekmény addig tart, amíg a sértett a mozgási szabadságát vissza nem nyeri. Kísérletre sor kerülhet az eredményt tartalmazó minősített eseteket illetően is, de a 175/A. § (3) bekezdés b) pontjánál a kísérlet fogalmilag kizárt.
7. A büntetés korlátlan enyhítésének a lehetősége a befejezett emberrablás esetén merülhet fel, hiszen a kísérleti szakaszban rekedt emberrablás esetén történő önkéntes elállásra a Btk. 17. § (3) bekezdésében írt szabály (büntethetőséget kizáró ok) alkalmazandó, míg a maradék-bűncselekményben (személyi szabadság megsértésében, ha az befejeződött, de a követelés megfogalmazása előtt állt el az elkövető) a terhelt felelősségét meg kell állapítani. A korlátlan enyhítés szabálya akkor alkalmazható, ha az elkövető az emberrablást önként - azaz saját elhatározásából - nem a hatóság vagy más személyek tevékenységének az eredményeképpen akkor hagyja abba mielőtt abból súlyos következmény származott volna. Súlyos következményen értendő a különösen nagy hátrány előidézése, nyolc napon túl gyógyuló, maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást, életveszélyt okozó testi sérülés, avagy halál okozása.
8. A Btk. 175/A. § (7) bekezdésében írt szabály általános tájékoztatási kötelezettséget fogalmaz meg. Ebből a szempontból elegendő az érintett személy értesítése is. Az érintett személy hozzátartozójának, illetve a sértettel azonos érdekkörű személynek az értesítése is elegendő lehet, ha a körülményekből egyértelműen megállapítható, hogy a tájékoztatás eljut a sértetthez vagy a hatósághoz, illetve a sértett biztonsága ily módon is garantálható. Az előkészület és a kísérlet idejére vonatkozik a tájékoztatási kötelezettség, így pl. ezen a címen nem vonható felellőségre az a személy, aki tudomást szerez az elrabolt sértett fogva tartási helyéről. Ha a cselekmény előkészületi szakaszban megreked, akkor utóbb a tájékoztatási kötelezettség elmulasztása miatt nem vonható felelősségre az a személy, akinek hiteltérdemlő tudomása volt arról, hogy emberrablás elkövetése készül. A tájékoztatási kötelezettség teljes körű, kiterjed az elkövető hozzátartozójára is.
9. A sértettek számára tekintettel kell az emberrablást halmazatban megállapítani. Azonos sértett esetén kizárt a halmazata a kényszerítéssel (Btk. 174. §), a személyi szabadság megsértésével (Btk. 175. §), az emberöléssel (Btk. 166. §), a terrorcselekménnyel (Btk. 261. §) és a zsarolással (Btk. 321. §).
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
175/A. § (1) - emberrablás bűntette;
175/A. § (2) a) - bűnszövetségben elkövetett emberrablás bűntette;
175/A. § (2) b) - fegyveresen elkövetett emberrablás bűntette;
175/A. § (3) a) - különösen súlyos hátrányt okozó emberrablás bűntette;
175/A. § (3) b) - halált okozó emberrablás bűntette;
175/A. § (4) - emberölést is megvalósító emberrablás bűntette;
175/A. § (5) - emberrablás előkészületének bűntette;
175/A. § (7) - emberrablás előkészületére vonatkozó tájékoztatási kötelezettség elmulasztásának bűntette.
követik el.
(3) A büntetés öt évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztés, ha az emberrablást
a) különösen súlyos hátrányt;
b) halált okozva
követik el.
(4) A büntetés tíz évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztés, ha az emberrablás szándékos emberölést is megvalósít.
(5) Aki emberrablásra irányuló előkészületet követ el, bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(6) Korlátlanul enyhíthető annak a büntetése, aki az emberrablást - mielőtt abból súlyos következmény származott volna - önként abbahagyja.
(7) Aki hitelt érdemlő tudomást szerez arról, hogy emberrablás elkövetése készül, és erről az érintett személyt vagy a hatóságot, mihelyt teheti, nem tájékoztatja, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő, ha az emberrablást legalább megkísérelték.
BH1999. 544. I. Az emberrablás és nem az önbíráskodás bűntette valósul meg, ha az elkövetők a sértettet a helyváltoztatás szabadságától valamely követelés teljesítésének a kikényszerítése céljával megfosztják, és személy elleni erőszak, illetőleg testi épség elleni közvetlen fenyegetés alkalmazásával arra kényszerítik, hogy mindaddig velük maradjon, amíg a sértett hozzátartozója a részben jogos, részben jogtalan követelésüket nem teljesíti [Btk. 175/A. § (1) bek., 273. § (1) bek.].
BH1999. 544. II. Nem tekinthető az ítélet megalapozottságára kiható eljárási szabálysértésnek, ha az emberrablás miatt folyamatban levő ügyben a vádlottaknak és a sértettnek a nyomozás során történő szembesítése azért maradt el, mivel a sértett - a még akkor is fennálló félelemérzete folytán - nem vállalta a szembesítésen való részvételt [Be. 64. § (2) bek., 261. § (1) bek., Btk. 175/A. § (1) bek.].
BH1998. 368. II. Ha a személyi szabadságtól való megfosztás erőszakkal, illetőleg az élet vagy a testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetéssel avagy a sértett védekezésre képtelen állapota kihasználásával történik, és az elkövetők a fogva tartott személy szabadon bocsátását valamely követelés teljesítésétől teszik függővé: a cselekményt nem a személyi szabadság megsértése vagy az önbíráskodás, hanem az emberrablás bűntetteként kell értékelni [Btk. 175. §, 175/A. § (1) bek., 273. § (1) bek.].
BH1998. 368. III. Amikor az elkövetők az emberrablás továbbfolytatását akkor hagyják abba, amikor a súlyos következmény már bekövetkezett: a büntetés korlátlan enyhítésére nincs alap [Btk. 175/A. § (6) bek.].
BH1998. 66. Nem az önbíráskodás, hanem a társtettesként elkövetett emberrablás bűntettét valósítják meg az elkövetők, akik a sértettet kényszerrel vagy az élete, illetőleg a testi épsége ellen irányuló közvetlen fenyegetéssel túszként foglyul ejtik és a szabadon bocsátását anyagi követelés teljesítésétől teszik függővé [Btk. 175/A. § (1) bek., 273. § (1) bek.].
BH1997. 512. II. Ha a fegyveres emberrablást megvalósító személyeknek a terheltek életét közvetlenül fenyegető támadását a fogva tartottak úgy hárítják el, hogy a fogva tartó személy életét kioltják: jogos védelem címén felmentésnek van helye [Btk. 29. § (1) bek, 175/A. § (2) bek b) pont, Be. 214. § (3) bek c) pont].
Emberkereskedelem
175/B. § (1) Aki mást elad, megvásárol, ellenszolgáltatás fejében átad, átvesz, más személyért elcserél, illetve e célra másnak megszerez, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekményt
a) a személyi szabadságától megfosztott személy sérelmére,
b) a tizennyolcadik életévét be nem töltött személy sérelmére,
c) munkavégzés végett,
d) fajtalanság vagy közösülés, illetve mással való fajtalanság vagy közösülés végett
1. A bűncselekmény jogi tárgya
Az 1998. évi LXXXVII. törvény 43. §-a (hatályos 1999. március 1-jétől) egészítette ki a Büntető Törvénykönyvet az új, 175/B. §-sal, az emberkereskedelem bűntettével.
Az emberkereskedelem az embernek a szabadsághoz, a méltósághoz és az önrendelkezéséhez való jogosultságait sérti. Az Emberi Jogok egyetemleges Nyilatkozatának 1. Cikke rögzíti, hogy minden emberi lény szabadon születik, egyenlő méltósága és joga van. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése is kinyilvánítja, hogy a Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az emberi méltósághoz és ettől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. Az Alkotmány 58. §-a rögzíti a személyes szabadsághoz való emberi jogot, aminek megsértését a Btk. 175. §-a büntetni rendeli.
Az emberkereskedelem nem csak a személyi szabadság, hanem egyszersmind az emberi méltóság és az önrendelkezési jog megsértését is jelenti.
A rabszolgaság tárgyában Genfben, 1926. szeptember 25-én kelt nemzetközi egyezmény becikkelyezéséről szóló 1933. évi III. törvény 1. Cikke szerint a rabszolgaság az egyénnek az az állapota vagy helyzete, amelyben felette a tulajdonjognak ismérveit vagy egyes ismérveit gyakorolják. A 2. Cikk értelmében a rabszolgakereskedés magában foglal minden elfogási, megszerzési vagy átengedési cselekményt, amely az egyénnek rabszolgaságba vetésére irányul, minden cselekményt, amely rabszolgának eladás vagy csere céljára való megszerzésére irányul; minden eladás vagy csere útján való átengedését a rabszolgának, aki eladás vagy csere céljaira szereztetett, úgyszintén általában a rabszolgákkal való kereskedésre vagy ezeknek szállítására vonatkozó minden cselekményt.
A nemzetközi jog és az Alkotmány szabályaival összhangban a Btk. 175/B. §-a azokat a magatartásokat rendeli büntetni, amelyek az emberi méltóságot, szabadságot és az önrendelkezési jogot együttesen sértik, és amelyek révén az ember tárggyá válva - akaratától függetlenül, annak ellenére, illetve akaratnyilvánításra képtelen avagy nem teljesen képes állapotát felhasználva - a kereskedelmi forgalom része lesz. Megjegyzendő, hogy az ember jogai közé tartozik saját képességeinek, munkaerejének árúba bocsátása, és ebből következően az érintett személy beleegyezése esetén, - ha ő maga válik áruvá - általában hiányzik a jogellenesség.
A Btk. 173/I. §-a azokat a magatartásokat szankcionálja, amelyek az embrió, az emberi gén, sejt, ivarsejt, szerv, szövet, a halott emberi test, illetve testrészek jogellenes kereskedésével vannak összefüggésben, míg az emberkereskedelem az önrendelkezési jogától megfosztott élő ember, mint személyiség jogellenes kereskedését bünteti.
2. Az elkövetési magatartások az eladás, a megvásárlás, az ellenszolgáltatás fejében történő átadás, átvétel, az elcserélés és más embernek a fentiek céljából harmadik személy részére történő megszerzése. A törvény csak a visszterhes - egyébként polgári jogi szempontból érvénytelen (lásd Ptk. XXI. Fejezete) - szerződés megkötését, teljesítését valamint az embernek a kereskedelmi célból való megszerzését rendeli büntetni.
Ellenszolgáltatáson értendő bármilyen - egyébként anyagi értékkel bíró - tevékenység (takarítás, fuvarozás, építkezés, oktatás stb.). A visszterhes szerződések sajátos esetét jelenti az elcserélés. Ez esetben nem szükséges, hogy az elcserélt személyek korábban eladás, megvásárlás, illetve ellenszolgáltatás révén kerüljenek a felekhez. Ez esetben különös gondossággal kell vizsgálni az alanyi oldalon a szándékosságot, valamint a büntethetőséget kizáró okok közül a tévedést.
Ha valaki mást harmadik személynek kereskedelmi célból szerez meg, akkor is büntetendő, ha a megszerző egyébként semmilyen ellenszolgáltatást nem kér, illetve nem kap. Ez esetben az szükséges, hogy a sértett jogellenesen kerüljön az elkövetőhöz, és egyidejűleg alanyi oldalon fennálljon az értékesítési célzat. Ez valójában sui generis bűnsegédi tevékenység.
3. A bűncselekmény alanya bárki lehet. A minősített esetek bizonyos körében - (3) bekezdés b)-c) pontjai, (4) bekezdés b)-c) pontjai, (5) bekezdés a)-b) pontjai - az emberkereskedelemnek speciális alanya van.
A bűncselekmény elkövethető tettesként, társtettesként és részesként egyaránt. Az emberkereskedelemre való felhívás esetén - amennyiben az nem minősül felbujtásnak - a (6) bekezdésben írt előkészület valósul meg.
4. Az emberkereskedelem alanyi oldalon szándékos bűncselekmény. Megvalósítható egyenes és eshetőleges szándékkal egyaránt. Az (1) bekezdés utolsó fordulata esetén azonban - figyelemmel a célzatosságra - a cselekmény csak egyenes szándékkal követhető el.
5. A bűncselekmény megvalósulási szakaszai
Az eladásra, megvételre, ellenszolgáltatásért való átadásra, átvételre, elcserélésre, továbbá harmadik személy részére történő megszerzésre való felhívás, ajánlkozás, vállalkozás, valamint az ezekben történő megállapodás esetén a cselekménynek a (6) bekezdés szerint büntetendő előkészületi szakasza jön létre.
A cselekmény a sértett átadásával, átvételével, elcserélésével, továbbá adásvételi, elcserélési célból avagy harmadik személy részére kereskedelmi célból történő megszerzésével befejezetté válik, függetlenül attól, hogy a vételár kifizetésére egyidejűleg kerül-e sor, avagy az kifizetetlenül marad, illetve, hogy az ellenszolgáltatás teljesítése is megtörtént-e.
Előfordulhat, hogy a sértettnek az előkészületi szakaszon túljutott cselekmény esetén sikerül az átadás, átvétel, elcserélés illetve megszerzés előtt megszökni, avagy a fenti magatartások kívülálló ok miatt meghiúsulnak. Ilyen esetekben az emberkereskedelem kísérlete (Btk. 16. §) jön létre.
6. A törvény a minősített esetek körének meghatározásánál a sértett alanyi körnek, az emberkereskedelem céljának és az elkövetési módnak tulajdonít nagyobb társadalomra veszélyességet.
Az alanyi körön belül az alapesetnél súlyosabb megítélés alá esik a 18. életévet be nem töltött, vagy a személyi szabadságától megfosztott személy sérelmére történő elkövetés. A célzat szempontjából súlyosabb cselekmény valósul meg, ha az emberkereskedést munkavégzés avagy nemi cselekmény végzése céljából követik el. Az elkövetési mód akkor súlyosabb megítélésű, ha az elkövető az emberkereskedelmet bűnszervezet tagjaként avagy a nevelése, felügyelete, gondozása, gyógykezelése alatt álló személy sérelmére valósítja meg. A Btk. Különös Részének szabályaihoz képest sajátos megoldásként az emberkereskedelem több minősített esetének megvalósítása [lásd Btk. 175/B. § (3) a) pont, (4) a) pont] súlyosabb büntetési tételkeret alkalmazását teszi lehetővé
A személyi szabadságától megfosztott személy sérelmére történő elkövetés értelmezéséhez lásd a Btk. 175. §-ához írt magyarázatot, a bűnszervezetről a Btk. 137. § 7. pontja rendelkezik, a fajtalanságot a Btk. 210/A. § (2) bekezdése értelmezi.
követik el.
(3) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény
a) a (2) bekezdésben meghatározott esetek közül kettő szerint minősül, illetve ha a bűncselekményt
b) bűnszervezet tagjaként,
c) az elkövető nevelése, felügyelete, gondozása vagy gyógykezelése alatt álló személy sérelmére
követik el.
(4) A büntetés öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény
a) a (2) bekezdésben meghatározott esetek közül három szerint minősül, illetve ha a bűncselekményt,
b) a személyi szabadságától megfosztott személy sérelmére bűnszervezet tagjaként,
c) az elkövető nevelése, felügyelete, gondozása vagy gyógykezelése alatt álló és a személyi szabadságától megfosztott személy sérelmére
követik el.
(5) A büntetés tíz évtől tizenöt évig terjedő vagy életfogytig tartó szabadságvesztés, ha a bűncselekményt munkavégzés és fajtalanság vagy közösülés, illetve mással való fajtalanság vagy közösülés végett
a) a személyi szabadságától megfosztott személy sérelmére, bűnszervezet tagjaként,
b) az elkövető nevelése, felügyelete, gondozása vagy gyógykezelése alatt álló és a személyi szabadságától megfosztott személy sérelmére
követik el.
(6) Aki emberkereskedelemre irányuló előkészületet követ el, vétség miatt két évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
Magánlaksértés
176. § (1) Aki másnak a lakásába, egyéb helyiségébe vagy ezekhez tartozó bekerített helyre erőszakkal, fenyegetéssel, hivatalos eljárás színlelésével bemegy, vagy ott bent marad, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) Az (1) bekezdés szerint büntetendő, aki másnak a lakásába, egyéb helyiségébe vagy az ezekhez tartozó bekerített helyre, az ott lakónak vagy azzal rendelkezőnek akarata ellenére, vagy megtévesztéssel
a) éjjel,
b) fegyveresen,
c) felfegyverkezve,
d) csoportosan
1. Az Alkotmány 59. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban mindenkit megillet a magánlakás sérthetetlenségéhez való jog. Ezen alkotmányos alapjog büntetőjogi védelme fogalmazódik meg a Btk. 176. §-ában.
A magánlaksértés bűncselekményének jogi tárgya a lakás, egyéb helyiség és az azokhoz tartozó bekerített hely.
A lakások és helyiségek bérletére valamint az elidegenítésére vonatkozó egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXXVIII. törvény 2. számú melléklete szerint lakás az olyan összefüggő helyiségcsoport, amely a helyiségei, közművesítettsége, melegvíz-ellátása és fűtési módja alapján valamelyik komfortfokozatba (összkomfortos, komfortos, félkomfortos, komfort nélküli) sorolható. A büntetőjog és a kialakult bírói gyakorlat a lakás fogalmát ennél tágabban értelmezi, és ennek megfelelően lakásnak tekintendő minden olyan zárt hely, amely emberek tartózkodási helyéül és rendszeres éjjeli szállásául szolgál. Az éjjeli szállásra használhatóság csak rendeltetésszerűsége esetén veendő figyelembe. Így az esetlegesen alkalmi szállásul is szolgáló helyiség (pl. istálló) nem esik a lakás fogalma alá, viszont a különböző, váltakozó személyek által használt helyiség (pl. szállodai, kollégiumi szoba) lakásnak minősül. Hasonlóképpen lakás az olyan helyiség is, amelyet csak időszakosan használnak pl. víkendház, nyaraló. A lakásnak a ténylegesen lakott volta nem szükségszerű ismérv, de bizonyos elkövetési magatartások csak ténylegesen használt, és bent lakó személy(ek) esetén valósíthatók meg. A lakás rendszerint ingatlan, de ingó tárgy, így lakókocsi vagy lakósátor is büntetőjogi védelemben részesül. A bűncselekmény elkövetése szempontjából annak nincs jelentősége, hogy a lakás természetes avagy jogi személy tulajdonában van-e.
Egyéb helyiség a lakással szorosan összefüggő helyiség, így a pince, padlás, lépcsőház, veranda, valamint a lakáshoz kapcsolódó avagy a lakással össze nem függő, de rendszerint közös ingatlanon lévő gazdasági tevékenység végzésére (üzlet, műhely) szolgáló helyiség. A telken álló garázs és kamra, valamint az oldalfallal körül nem határolt nyitott veranda a magánlaksértés szempontjából nem esik az egyéb helyiség fogalma alá, így ezekre nem terjed ki a házijog védelme (BH1978. 463.).
Bekerített hely a falakkal, kerítéssel körülvett olyan terület, ahová csak a bemenetelre szolgáló eszközök felhasználásával lehet szabályszerűen bejutni, illetve a bejutás fizikai erőkifejtéssel (pl. átmászással, bebújással stb.) azon az akadályon keresztül lehetséges, amelyet a hely védése érdekében emeltek.
A magánlaksértés a házijogot védi, így nem valósulhat meg középületekben, közintézményekben, hivatalokban, gyárakban, üzemekben, irodákban, boltokban, öltözőkben, vendéglőkben, ugyanis ezek olyan helyiségeknek tekintendők, amelyek kívül esnek a házijog körén. A gazdálkodó szervezet által irodahelyiségként használt lakásba történő erőszakos behatolás nem valósít meg magánlaksértést (BH1994. 523.).
A bűncselekmény csak másnak a lakása, egyéb helyisége vagy bekerített helye tekintetében követhető el. Ezért ha a cselekményt olyan lakásban valósítják meg, amely nem áll meghatározott személyek rendelkezése alatt (pl. még ki nem utalt önkormányzati lakás), akkor a bűncselekménynek a későbbiekben részletezendő szabálysértési alakzata valósul meg. Más lakásának tekintendő minden olyan helyiség, amellyel az elkövető nem rendelkezhet, mert nem lakik benne vagy más okból kizárt ez a joga. A büntetőjogi védelem a lakás zavartalan használatát és nem annak tulajdonjogát kívánja biztosítani. Közös tulajdon, illetve bérlőtársi jogviszony esetén a lakhatási jogot nem érinti az a körülmény, hogy a tulajdonostárs, illetve a bérlőtárs nem végleges jelleggel, de bizonyos időre kiköltözik. Mindaddig, amíg a kiürítésre kötelezett önként el nem hagyja a lakást, vagy abból végrehajtás útján véglegesen el nem távolítják, a lakás használójának tekintendő, tehát ha oda bemegy, azzal magánlaksértést nem követ el (BJD 1177., BH1982. 452.).
2. A jogellenesség is feltétele a bűncselekmény megvalósításának. A magánlaksértés csak akkor jogellenes, ha az elkövető az ott lakónak vagy azzal rendelkezőnek az akarata ellenére cselekszik. Az (1) bekezdésben ezt a törvény külön nem említi, de ez a megfogalmazott elkövetési magatartásokból (erőszak, fenyegetés, hivatalos eljárás színlelése) szükségképpen következik.A jogellenességet kizárja a jogos védelem (pl. ha valaki a támadó elől másnak a lakásába erőszakkal vagy éjjel bemenekül a támadó elől), a végszükség (pl. ha valaki az égő lakásból erőszakkal vagy éjjel behatolva menekíti ki a bent lévő személyeket). A jogellenességet kizárja továbbá bizonyos hatósági, eljárási cselekmények pl. házkutatás, helyszíni szemle, végrehajtás foganatosítása is.
A lakással rendelkezőnek az akarata ellenére történő bemenetel, illetve bent maradás feltételezi a sértettnek az elkövető előtt félreérthetetlenül kifejezésre juttatott tiltó akaratát, amely történhet szóban, írásban vagy ráutaló magatartással is. A tilalomnak személyhez szólónak kell lennie és azt a lakásban lakó vagy azzal rendelkező bármelyik személy kifejezésre juttathatja.
Nem tekinthető jogosnak az eltulajdonított ingóságok visszaszerzése érdekében a más lakásába a Btk. 176. § (1)-(2) bekezdéseiben szabályozott módon való bemenetel, ugyanis önhatalommal csak akkor lehet fellépni, ha más birtokvédelmi eszköz igénybevételével járó időveszteség magát a birtokvédelmet hiusítaná meg, az tehát a tényleges birtoklás elleni támadás idejére korlátozódik, míg a már birtokban nem lévő ingóságok visszaszerzése érdekében csak a jogszabályokban egyéb módon meghatározott eszközökkel lehet fellépni.
3. A bűncselekmény alanya bárki lehet. A hivatalos személy ilyen jellegű, de jogellenes cselekményé adott esetben beilleszthető a Btk. 225. §-ba ütköző hivatali visszaélés bűntettébe. A cselekmény társtettességben is elkövethető, és a részesség valamennyi formája kapcsolódhat hozzá.
4. A bűncselekmény csak szándékosan követhető el, megvalósítható egyenes és eshetőleges szándékkal egyaránt. Abban az esetben, ha az elkövető azt hiszi, hogy jogos indoka volt, vagy a sértett beleegyezését kellő alappal feltételezhette, akkor tévedés folytán nem büntethető, ugyanis a cselekménynek gondatlan alakzata nincs. Az elkövető motívumát és célzatát a büntetés kiszabása során kell értékelni.
5. A bűncselekmény elkövetési magatartásai
- bemenetel;
- bent maradás;
- a jogosított bemenetelének a megakadályozása.
A bemenetel a lakásba való olyan bejutás, amelynek során az elkövető egész testével a lakáson belüli területre kerül. Így bemenetelnek tekintendő a belépés, beugrás, padlásra való felmászás, pincébe való leereszkedés. Nem tekintendő bemenetelnek az ablakon történő behajolás, benyúlás, tárgyak bedobása sem. Ha azonban e cselekmények a behatolás érdekében történnek, akkor felmerülhet a magatartások kísérletként történő minősítése. A bemenetel csak tevékenységgel valósítható meg.
A bentmaradás passzív magatartás és mindaddig tart, amíg az elkövető a lakást, egyéb helyiséget avagy a bekerített helyet teljesen el nem hagyja. Ez az elkövetési magatartás azonban csak akkor állapítható meg, ha a bemenetel egyébként jogszerű volt. Bent maradásnak tekintendő különösen a lakásnak, egyéb helyiségnek, bekerített helynek a felszólítás ellenére történő el nem hagyása.
A jogosított bemenetelének a megakadályozását megszorítóan kell értelmezni. Ez csak akkor állapítható meg, ha az elkövető a bemenetelt és nem a rendeltetés-szerű lakáshasználatot akadályozza. Így nem vonható e körbe az áram-, víz-, telefon-, gázvezeték elvágása, kémény eltömítése, de akadályozásnak tekinthető nem csupán a testi ráhatás, hanem a lakás eltorlaszolása, a bejárást szolgáló vagy azt lehetővé tevő ajtó, ablak befalazása, új zár felszerelése stb.
6. Az elkövetési módok
Az erőszak irányulhat személy és dolog ellen egyaránt. Tipikus elkövetési magatartások a sértett félrelökése, az ajtó betörése, kiemelése. Erőszaknak tekintendő minden olyan fizikai erőkifejtés, amely a bemenetelt gátló akadály leküzdésére vagy elhárítására irányul. Megvalósul az erőszak akkor is, ha a támadó feszegeti az ajtót, majd a sértett nem bevárva az ajtó betörését, azt kinyitja, és ily módon teremti meg a bejutás feltételét. A felfegyverkezve elkövetett magánlaksértésnek nem a bűntetti, hanem a vétségi alakzata valósul meg, ha az elkövető nem a jogellenes bemenetel előtt, hanem azt követően alkalmaz erőszakot (BH1996. 241.). Nem valósul meg erőszak, ha az elkövető úgy megy be a sértett házához tartozó bekerített udvarra, hogy a kapu rácsán benyúlva elfordítja a kilincset, illetőleg a nyitva levő ablakot benyomva jut be a házba (BH1982. 320.).
Fenyegetésen olyan súlyos hátrány kilátásba helyezése értendő, amely alkalmas arra, hogy a megfenyegetettben komoly félelmet keltsen (Btk. 138. §).
A hivatalos eljárás színlelése a sértettet megtévesztésének speciális elkövetési módja.
Az éjszakai elkövetés városokban általában az este 11 óra és a hajnali 4 óra közötti időszak, ami korábban a kapuzárás idejével volt azonos, de jellemzően ezen időszakban már a városi tömegközlekedést az éjszakai járatok váltják fel. Kisebb településeken az éjszakai elkövetés korábbi időpontban is megállapítható lehet. A magánlaksértés vétsége nem válik büntette azzal, hogy a lakásban az esti órákban erőszakkal behatoló elkövető ott tölti az éjszakát (BH1991. 54.). Este 21 órakor megvalósult magánlaksértés nem értékelhető "éjjel" elkövetettként (BH1983. 347.).
A fegyveres és a felfegyverkezve elkövetés értelmezését a Btk. 137. § 3. pontja, a csoportos elkövetés értelmezését a Btk. 137. § 12. pontja tartalmazza.
A törvény nem kívánja meg a lőfegyvernek vagy a robbanóanyagnak a lakásba bemenetel során történő felhasználását, elegendő ha az elkövető azt a cselekmény során magánál tartja. A törvény e vonatkozásban az elkövetési magatartásnak a sértettre gyakorolt lenyűgöző hatását, az ellenállás letörésére, megfélemlítésre való alkalmasságát fejezi ki. A fegyverrel fenyegetve elkövetett magánlaksértés nem minősül erőszakkal elkövetettnek is. Ezt az elkövetési módot ugyanis a törvény külön kiemelt minősítő körülménynek tekinti, ezért a fegyverrel elkövetésen felül az erőszakkal elkövetés ugyanannak a körülménynek a kétszeres értékelését jelentené.
A felfegyverkezve elkövetés esetén szintén nem szükséges, hogy az eszközt az elkövető ténylegesen használja is.
A csoportos elkövetés akkor is megállapítható, ha más lakásába, illetve annak minősülő egyéb helyiségébe a bemenetelt vagy a bent maradást csupán az elkövetők egyike hajtotta végre, míg a vele szándékegységben lévő társai a lakáson kívül maradnak. Ilyen esetben a csoport egyik tagja a tettes, míg a másik két tagja a bűncselekmény bűnsegédje.
7. Az (1)-(3) bekezdésben írt cselekmény vétség, míg a (4) bekezdésben írt magatartás bűntett. Mindkét alakzat elkövetője a Btk. 183. §-a alapján csak magánindítványra (Btk. 31. §) büntethető. A magánlaksértés alap- és minősített esete magánindítványra büntethető, de közvádra üldözendő bűncselekmény, ezért az emiatt tett feljelentést a bíróság köteles az ügyészséghez megküldeni (BH1982. 42.).
8. Halmazata más bűncselekményekkel
A dolog elleni erőszakkal, továbbá a helyiségbe vagy az ehhez tartozó bekerített helyre megtévesztéssel vagy a jogosult (használó) tudta és beleegyezése nélkül bemenve, valamint a hamis vagy lopott kulcs használatával elkövetett lopás esetében a rongálás vagy a magánlaksértés a törvényi egység folytán a lopással bűnhalmazatban csak akkor állapítható meg, ha a rongálásnak, illetve a magánlaksértésnek valamennyi tárgyi és alanyi ismérve a lopástól elkülönülten megvalósult. A tárgyi és alanyi ismérvek elkülönülésének hiányában is meg kell állapítani a lopás és a rongálás bűncselekményeinek bűnhalmazatát, ha a rongálásnak a Btk. Különös Részében előírt büntetési tétele az adott esetben a dolog elleni erőszakkal elkövetett lopás a büntetési tételénél súlyosabb, míg a magánlaksértésnek a Btk. 176. §-nak (4) bekezdése szerinti bűntetti alakzata kerül bűnhalmazatba a lopás vétségével (BK 126. szám).
Bizonyos esetekben, így pl. rablásnál, erőszakos közösülésnél a magánlaksértés a cél, illetve eszköz viszonyában áll, azonban a kialakult bírói gyakorlat - abból kiindulva, hogy az említett erőszakos bűncselekmények in abstracto magánlaksértés nélkül is megvalósíthatók - a többszörös jogi tárgy, illetve a többféle elkövetői magatartásra figyelemmel a cselekményeknek a valóságos heterogén anyagi halmazatban való értékelését alakította ki.
A rablást és a magánlaksértést bűnhalmazatban kell megállapítani, ha elkövető rablási szándékkal erőszakkal vagy fenyegetéssel hatol be más lakásába, egyéb helyiségébe vagy ezekhez tartozó bekerített helyre (BH1996. 291.).
Ha az elkövető az erőszakkal bemenetel kapcsán rongálási kárt okoz, ez nem alapozza meg a rongálás vétségének a magánlaksértéssel bűnhalmazatban való megállapítását (BH1991. 54.).
Ha a terhelt éjjel egy órakor bemászik a sértett udvarára és egy kővel beveri a sértett házának az ablakát, majd további köveket az utcára dobál, akkor a magánlaksértés vétségét és a garázdaság vétségét bűnhalmazatban kell megállapítani (BH1985. 291.).
Az erőszakos közösülést és a végrehajtása érdekében elkövetett magánlaksértést bűnhalmazatban kell megállapítani (BH1981. 302.)
A magánlaksértés és a könnyű testi sértés vétsége is megállapítható bűnhalmazatban (BH1990. 171.).
9. A cselekmény szabálysértési alakzatát az 1999. évi LXIX. törvény 139. §-a tartalmazza. Eszerint aki másnak a lakásába, egyéb helyiségébe, vagy ezekhez tartozó bekerített helyre az ott lakónak vagy azzal rendelkezőnek akarata ellenére vagy megtévesztéssel bemegy vagy ott bennmarad, úgyszintén aki mást akadályoz abban, hogy a lakásába, egyéb helyiségébe vagy ezekhez tartozó bekerített helyre bemenjen, ötvenezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
A bűncselekmény és a szabálysértés jogi tárgya valamint az elkövetési magatartása azonos, közöttük az elkövetési módban van különbség. A magánlaksértés szabálysértését valósítja meg, aki más lakásához tartozó bekerített udvarra a kerítésen keresztül átmászva bemegy (BH1980. 158.).
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
176. § (1) - (3) - magánlaksértés vétsége;
176. § (4) - magánlaksértés bűntette.
bemegy vagy ott bent marad.
(3) Az (1) bekezdés szerint büntetendő az is, aki az (1)-(2) bekezdésben meghatározott módon mást megakadályoz abban, hogy a lakásába, egyéb helyiségébe vagy az ezekhez tartozó bekerített helyre bemenjen.
(4) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha az (1) bekezdésben meghatározott cselekményt a (2) bekezdésben írt módon követik el.
BH1999. 349. I. A lakást jogszerűen használó tulajdonos is megvalósíthatja a magánlaksértést, ha a zárat lecserélve a lakás használatára úgyszintén feljogosított volt házastársát és gyermekeit megakadályozza abban, hogy a lakásba bejussanak [Btk. 176. § (1) és (3) bek.].
BH1999. 349. II. A magánlaksértés tényállásszerűségéhez megkívánt erőszak dolog elleni erőszakkal is megvalósulhat, amelynek fogalomkörébe az új zár felszerelése is beletartozik [Btk. 176. § (1) és (3) bek.].
BH1998. 6. A magánlaksértés bűntette - és annak kísérlete - mellett az azzal alaki halmazatban álló garázdaságvétsége nem állapítható meg [Btk. 176. § (1) bek., (2) bek. c) pont, (4) bek.].
BH1998. 4. Az önbíráskodás bűntettének kísérlete és a súlyos testi sértés bűntette mellett magánlaksértés vétségének is minősül a három vádlott cselekménye, akik a sértett lakásába bemennek, a sértettet - nyolc napot meghaladó gyógytartamú sérülést okozva - bántalmazzák, és azt követelik tőle, hogy az ismerősük gépkocsijában a rongálással okozott kárt térítse meg [Btk. 170. § (2) bek., 176. § (2) bek. d) pont, 273. §].
BH1996. 291. A rablást és a magánlaksértést bűnhalmazatban kell megállapítani, ha elkövető rablási szándékkal erőszakkal vagy fenyegetéssel hatol be más lakásába, egyéb helyiségébe vagy ezekhez tartozó bekerített helyre [Btk. 12. § (1) bek., 176. §, 321. §].
BH1996. 241. I. A felfegyverkezve elkövetett magánlaksértésnek nem a bűntetti, hanem a vétségi alakzata valósul meg, ha az elkövető nem a jogellenes bemenetel előtt, hanem azt követően alkalmaz erőszakot [Btk. 176. § (1) bek., (2) bek. c) és d) pont, (4) bek.].
BH1994. 523. A gazdálkodó szervezet által irodahelyiségként használt lakásba történő erőszakos behatolás nem valósít meg magánlaksértést [Btk. 176. § (1) bek.].
BH1993. 141. Ha az elkövető szándéka már a "betörés" alkalmával is az eltulajdonításra irányult, a dolog elleni erőszakkal elkövetett lopás mellett a magánlaksértés bűnhalmazatban nem állapítható meg [Btk. 316. § (1) bek., (2) bek. d) pont, 176. § (1) bek.].
BH1991. 339. I. Ha a dolog elleni erőszakkal a sértett lakásába lopási szándékkal behatoló elkövető rablást valósít meg, ez utóbbi bűntettbe beolvad a lopás, ezért bűnhalmazat megállapításának nincs helye [Btk. 12. § (1) bek., 176. §, 316. § (2) bek. d) pont, 321. §].
BH1991. 267. Törvénysértő a büntetés kiszabására vonatkozó rendelkezés, ha a kisebb tárgyi súlyú magánlaksértés vétsége esetén a bíróság a törvény szerinti legsúlyosabb büntetési nemet - a szabadságvesztést - alkalmazza [Btk. 176. § (1) bek., 83. §].
BH1991. 54. I. A magánlaksértés vétsége nem válik büntette azzal, hogy a lakásban az esti órákban erőszakkal behatoló elkövető ott tölti az éjszakát [Btk. 176. § (1) bek., (2) bek. a) pont, (4) bek.].
BH1991. 54. II. Ha az elkövető az erőszakkal bemenetel kapcsán rongálási kárt okoz, ez nem alapozza meg a rongálás vétségének a magánlaksértéssel bűnhalmazatban való megállapítását [Btk. 176. §, 324. §, 12. § (1) bek.].
BH1990. 171. A magánlaksértés vétsége mellett a könnyű testi sértés vétségének a megállapítása, ha az ügyész a vádiratban a vád keretei között a tényeket előadja, függetlenül attól, hogy azok mindegyikét jogilag minősíti-e vagy sem [Be. 9. § (2) bek., Btk. 176. § (1) bek., 170. § (1) bek.].
BH1987. 155. Magánlaksértés kísérlete esetén törvénysértően súlyos büntetés kiszabása [Btk 176. § (4) bek.]. 
BH1985. 291. A magánlaksértés vétségének és a garázdaságnak bűnhalmazatban megállapítása [Btk. 12. § (1) bek., 176. § (2) bek., 271. § (1) bek.].
BH1983. 347. I. Este 21 órakor megvalósult magánlaksértés nem értékelhető "éjjel" elkövetettként [Btk. 176. § (2) bek a) pont. Sztv. 96/A. § (1) bek.].
BH1982. 452. I. A lakás kiürítésére kötelezett mindaddig, amíg önként el nem hagyja a lakást, vagy abból végrehajtás utján véglegesen el nem távolítják, nem követ el magánlaksértést, ha a lakásba bemegy [Btk. 176. §].
BH1982. 320. Nem valósul meg erőszak, ha az elkövető úgy megy be a sértett házához tartozó bekerített udvarra, hogy a kapu rácsán benyúlva elfordítja a kilincset, illetőleg a nyitva levő ablakot benyomva jut be a házba [Btk. 176. § (1) bek., (2) bek. a) pont és (4) bek.].
BH1982. 42. A magánlaksértés alap- és minősített esete magánindítványra büntethető, de közvádra üldözendő bűncselekmény, ezért az emiatt tett feljelentést a bíróság köteles az ügyészséghez megküldeni [Be. 54. § (1) bek., 313. § (3) bek. a) pont, Btk. 176. §, 183. § (1) bek.].
BH1981. 302. Az erőszakos közösülést és a végrehajtása érdekében elkövetett magánlaksértést bűnhalmazatban kell megállapítani [Btk. 12. § (1) bek., 197., 176. §].
BH1980. 158. A magánlaksértés szabálysértését valósítja meg, aki más lakásához tartozó bekerített udvarra a kerítésen keresztül átmászva bemegy [Btk 176. § (1) bek., Sztv. 96/A § (1) bek.].
Magántitok megsértése
177. § (1) Aki a foglalkozásánál vagy közmegbízatásánál fogva tudomására jutott magántitkot alapos ok nélkül felfedi, vétséget követ el, és pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) A büntetés egy évig terjedő szabadságvesztés, közérdekű munka vagy pénzbüntetés, ha a bűncselekmény jelentős érdeksérelmet okoz.
Az Alkotmány 59. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban mindenkit megillet a magántitok és a személyes adatok védelméhez való jog. Ennek büntetőjogi védelme fogalmazódik meg a Btk. 177. §-ában.
1. A bűncselekmény jogi tárgya a sértett titkainak megőrzéséhez fűződő személyiségi joga. A magántitok megsértése hátrányosan érintheti a sértett társadalmi, családi helyzetét, környezetéhez való viszonyát, ezért annak megőrzése megkövetelhető minden olyan személytől, aki munkavégzése, illetve valamilyen funkciója során jutott a titok birtokába.
2. A bűncselekmény alanya csak az lehet, aki a foglalkozásánál, illetve közmegbízatásánál fogva jut a titok birtokába. A foglalkozáson bármilyen munkaviszony értendő. Ide tartozik a fő- és mellékfoglalkozás, a próbaidő és az alkalmi munka is. Foglakozásuk során főként a hivatalos személy, az egészségügyben dolgozó személy, az ügyvéd, a gyógyszerész, az egyházi személy szerezhet magántitokról tudomást, de a fentieken kívül is egyéb munkaviszony révén és az elkövetési magatartás kifejtése következtében más személy is alanya lehet a bűncselekménynek.
A közmegbízatás is tágan értelmezendő. E körbe tartozik különösen a politikai, társadalmi szervezeteknél, egyesületeknél betöltött tisztség.
A bűncselekmény tettese, illetve társtettese tehát csak a fentiekben körülírt alany lehet, részesként (felbujtóként, illetve bűnsegédként) azonban bárki elkövetheti a bűncselekményt. Aki nem foglalkozásánál, illetve közmegbízatásánál fogva jut magántitok birtokába, és azt alapos ok nélkül felfedi, adott esetben megvalósíthatja a Btk. 179. §-ba ütköző rágalmazás, illetve a Btk. 180. §-ba ütköző becsületsértés vétségét.
3. A magántitok megsértése csak szándékosan követhető el. Megvalósítható egyenes és eshetőleges szándékkal egyaránt. A motívum, illetve a célzat nem tényállási elem, ezt a büntetés kiszabása során lehet értékelni.
A minősített eset (2) bekezdés eredményt is tartalmaz. Ebből következően egyenes szándékkal az valósítja meg a magántitoksértés, aki előre látja, hogy magatartásának eredményeképpen a sértettnek jelentős érdeksérelmet okoz, és azt kívánja is. Ha a jelentős érdeksérelem okozásának a lehetőségébe csupán belenyugszik, akkor a bűncselekményt eshetőleges szándékkal követi el. Az elkövető tudatának ki kell terjednie saját magatartására és az ezzel okozati összefüggésben bekövetkező érdeksérelemre, valamint annak jelentős fokára is. Vegyes bűnösség akkor jön létre, ha a magántitok felfedése szándékosan történik, míg az eredményre (a jelentős érdeksérelem okozására) az elkövető gondatlansága terjed csupán ki.
4. Az elkövetési tárgy a magántitok, aminek a fogalmát a törvény nem határozza meg. Magántitoknak tekintendő minden olyan, csak kevesek, illetve a beavatottak előtt ismert tény, adat, körülmény, amelynek a megőrzéséhez a sértettnek méltányolható érdeke fűződik. Ez lehet személyi, családi, vagyoni helyzetre vonatkozó adat, körülmény, de lehet eszmei jellegű is, ami a sértett ideológiai felfogásával, sajátos szokásaival, meghatározott személyekhez, dolgokhoz, vagy jelenségekhez való viszonyával kapcsolatos. Magántitoknak tekinthető a sértett testi, illetve szellemi fogyatékosságával kapcsolatos körülmény is, ha ez nem nyilvánvaló, illetve nem széles körben ismert. A titok relatív fogalom, és valamely tény titok jellegét mindig a konkrét összefüggések alapján kell megítélni. Az elkövetési tárgy további jellemezője, hogy az elkövető a magántitokhoz foglalkozásának gyakorlása avagy közmegbízatásának teljesítése során jusson. Ezen felül a törvényi tényállás a titok megszerzésének körülményeit illetően semmilyen további kötöttséget nem tartalmaz, azaz a bármilyen úton tudomására jutott titkot kell az érintett személynek megőriznie. Ebből a szempontból közömbös, hogy a sértett bízta-e rá a titkot az elkövetőre, avagy az más módon pl. harmadik személy közlése alapján jutott a terhelt tudomására. A sértett érdeke abban jelentkezi, hogy magántitkát más, illetéktelen személy ne tudja meg.
5. Az elkövetési magatartás a magántitok alapos ok nélkül történő felfedése. A jogszabályok kellő indok esetében megengedik, sőt adott esetben kötelezővé is teszik a magántitok felfedését, így alapos ok a felfedésre mindaz, ami társadalmi jelentőségénél fogva felülmúlja a sértettnek a titoktartáshoz fűződő érdekét. E körbe tartozik a feljelentési, tanúzási, adatszolgáltatási kötelezettség, szakértőnek a véleményadási kötelezettsége, hasonlóképpen a járványok, fertőző betegségek elterjedésének, betegség, illetve fogyatékosság öröklődésének megakadályozásával kapcsolatos bejelentési, illetve tájékoztatási kötelezettségek. A tanúnak az eljárásokban - amennyiben nem él az esetlegesen fennálló mentességi jogával, illetőleg, ha a titoktartási kötelezettség alól felmentették - a valóságnak megfelelően kell a tényeket elmondania, még akkor is, ha ezzel magántitkot tár fel. Mindezen esetekben a titok felfedésének az érintett személy kíméletével, a lehető legszűkebb keretek között kell megtörténnie, és a titok birtokába jutottaknak, különösen a hatóságoknak arra kell törekedniük, hogy a feltárt magántitok arra illetéktelen személy(ek) előtt ne váljék ismertté. Amennyiben a jogosult a magántitok feltárásához beleegyezik, akkor - azonosan az előző esetekkel - jogellenesség hiányában nem valósul meg bűncselekmény.
A bűncselekmény a magántitok felfedésével befejezetté válik. Kísérlete akkor állapítható meg, ha az elkövető azt továbbítandó küldeményként leírja, avagy kép-, illetve hangfelvételre rögzíti, ám az nem kerül az illetéktelen címzetthez.
6. A bűncselekmény minősített esete, ha a magántitok felfedése jelentős érdeksérelmet okoz. Az érdeksérelem bekövetkezhet a sértett anyagi, társadalmi, családi helyzetében egyaránt. Az érdeksérelem súlyosságának a mértékét csak a konkrét cselekmény körülményei alapján lehet meghatározni. A minősített esetet kell megállapítani akkor is, ha a jelentős érdeksérelem a sértett magántitkának a felfedésével, és ezzel okozati összefüggésben, de más személynél következik be.
7. A bűncselekmény rendbeliségét a sértettek száma határozza meg. Ugyanazon sértettre vonatkozó több magántitok egy elkövetési magatartással történő felfedése természetes egység, hasonlóképpen ugyannak a magántitoknak a többszöri felfedése is, azonban e körülmények a büntetés kiszabása során súlyosító körülményként értékelendők. Ha a magántitok felfedése több cselekménnyel történik, akkor amennyiben a Btk. 12. § (2) bekezdésében írt feltételek fennállanak, folytatólagosságot kell megállapítani. Ugyanazon sértettre vonatkozó több magántitok több cselekménnyel történő felfedése - amennyiben a magatartás a folytatólagosság körén kívül esik - valóságos homogén anyagi halmazatot képez.
8. A Btk. 177/A. § b) pontjában írt magatartás (személyes adat jogellenes nyilvánosságra hozatala), továbbá a Btk. 177/B. § a) pontjában írt magatartás (különleges adat jogellenes nyilvánosságra hozatala) a magántitoksértéssel a specialitás viszonyában áll. Ezen esetekben a jelentős érdeksérelem okozása mint eredmény, a büntetés kiszabása során súlyosító körülményként nyerhet értékelést.
9. A magántitok megsértése a Btk. 183. §-a alapján magánindítványra (Btk. 31. §) büntethető. A Be. 54. § (1) bekezdése alapján a vádat a magánvádló képviseli.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
177. § (1) - magántitok megsértésének vétsége;
177. § (2) - magántitok jelentős érdeksérelmet okozó megsértésének vétsége.
BH2000. 434. A magántitok megsértésének vétsége miatt előterjesztett magánindítvány elkésett, ha a magánvádló az elkövető kilétének a tudomásszerzésétől számított 30 napon túl terjeszti elő a magánindítványát [Btk. 177. § (1) és (2) bek., 183. § (1) bek., 22. § h) pont, Be. 123. § (3) bek., 170. § (1) bek. c) pont, 317. §].
Jogosulatlan adatkezelés
177/A. § Az az adatkezelő vagy adatfeldolgozó, aki
a) jogosulatlanul vagy a céltól eltérően személyes adatot kezel,
b) személyes adatot jogellenesen továbbít, vagy nyilvánosságra hoz,
c) személyes adatok kezelésére vonatkozó bejelentési kötelezettségét nem teljesíti,
d) személyes adatot az arra jogosult elől eltitkol,
e) kezelt személyes adatot meghamisít,
f) közérdekű adatot eltitkol vagy meghamisít,
1. Az Alkotmány 59. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban mindenkit megillet a személyes adatok védelméhez való jog. A személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról szóló szabályokat az 1992. évi LXIII. törvény tartalmazza, míg a személyi adatok büntetőjogi védelmének egyik esetköre - a jogosulatlan adatkezelés, mint vétség - a Btk. 177/A §-ában fogalmazódik meg. A különleges személyi adatokkal visszaélés vétségi és bűntetti változatát a Btk. 177/B. §-a szankcionálja.
A bűncselekmény jogi tárgya a sértettnek a személyes adatai megőrzéséhez fűződő személyiségi joga.
2. A bűncselekménynek két elkövetési tárgya van, nevezetesen
a) a személyes adat. Ennek minősül a meghatározott természetes személlyel kapcsolatba hozható adat és az adatból levonható, az érintettre vonatkozó következtetés.
A személyes adatok körét számos külön jogszabály tartalmazza, így
- a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 63., 87. és 119/A. §-ai;
- a Nemzetbiztonsági Szolgálatról szóló 1995. évi CXXV. törvény 38-52. §-ai;
- a határőrizetről és a Határőrségről szóló 1997. évi XXXII. törvény 61-81. §-ai;
- a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 68., 77., 79. és 84-89. §-ai;
- az ügyészségi szolgálati viszonyról és az ügyészségi adatkezelésről szóló 1994. évi LXXX. törvény 99-100. §-ai;
b) a közérdekű adat. Ennek tekintendő az állami vagy helyi önkormányzati feladatot, valamint jogszabályban meghatározott egyéb közfeladatot ellátó szerv vagy személy kezelésében lévő, a személyes adat fogalma alá nem eső adat.
3. Az elkövetési magatartások
a) Adatkezelésnek tekintendő a személyes adatok felvétele, tárolása, feldolgozása, hasznosítása, megváltoztatása és a további felhasználásának a megakadályozása. Az adatkezelés akkor jogszerű, ha ahhoz az érintett hozzájárul, illetve ennek hiányában is, ha az adatkezelést törvény avagy törvényi felhatalmazás alapján helyi önkormányzati rendelet írja elő. Személyes adatot csak meghatározott célból, jog gyakorlása és kötelezettség teljesítése érdekében lehet kezelni. Ez esetben is csak olyan személyes adat kezelhető, amely az adatkezelés céljának megvalósulásához elengedhetetlen, a cél elérésére alkalmas és csak a cél megvalósulásához szükséges mértékben és ideig. Ami e körbe nem illeszthető, az már az adatkezelés célhoz kötöttsége szabálya megsértésének minősül.
b) Adat továbbítás az adatnak meghatározott harmadik személy számára való hozzáférhetővé tétele, a nyilvánosságra hozatal pedig az adatnak bárki számára hozzáférhetővé tétele. Az adatok csak akkor továbbíthatók, ha az érintett ehhez hozzájárul, illetve ennek hiányában is, ha azt törvény engedi meg. Törvény közérdekből - az adatok körének kifejezett megjelölésével - elrendelheti a személyes adat nyilvánosságra hozatalát. Minden egyéb esetben a nyilvánosságra hozatalhoz az érintett hozzájárulása, különleges adat esetében írásbeli hozzájárulása szükséges. Kétség esetén azt kell vélelmezni, hogy az érintett a hozzájárulását nem adta meg. Az érintett hozzájárulását megadottnak kell tekinteni az érintett közszereplése során általa közölt vagy a nyilvánosságra hozatal céljából általa átadott adatok tekintetében. Ha ezen feltételek nem állnak fent, akkor az adat továbbítása, illetve nyilvánosságra hozatala jogellenesnek minősül.
c) Az adatkezelő tevékenységének megkezdése előtt nyilvántartásba vétel végett köteles bejelenteni az Országgyűlés által választott adatvédelmi biztosnak az adatkezelés célját, az adatok fajtáját és kezelésük joglapját, az érintettek körét, az adatok forrását, a továbbított adatok fajtáját, címzettjét és a továbbítás jogalapját, az egyes adatfajták törlési határidejét, az adatkezelő nevét és címét (székhelyét), valamint a tényleges adatkezelés helyét. E bejelentési kötelezettségek elmulasztása ellenére végzett adatkezelés, illetve adattovábbítás esetén valósul meg az elkövetési magatartás harmadik változata.
d) Az érintett kérelmére az adatkezelő köteles tájékoztatás adni az általa kezelt adatairól, az adatkezelés céljáról, jogalapjáról, időtartamáról, továbbá arról, hogy kik és milyen célból kapják vagy kapták meg az adatokat. Az adattovábbításra vonatkozó nyilvántartás és ennek alapján a tájékoztatási kötelezettség időtartamát az adatkezelést szabályozó jogszabály korlátozhatja. A korlátozás időtartama személyes adatok esetében öt évnél, különleges adatok esetében pedig húsz évnél rövidebb nem lehet. Az érintett tájékoztatása csak honvédelemi, nemzetbiztonsági, bűnmegelőzési és bűnüldözési érdekből tagadható meg. Az érintett polgári per útján (keresettel) érvényesítheti a tájékoztatáshoz fűződő jogát, míg a tájékoztatási kötelezettségét nem teljesítő, az adatot eltitkoló adatkezelő magatartása bűncselekménynek minősül.
e) A valóságnak meg nem felelő adatot helyesbíteni kell. A személyes adatot törölni kell, ha kezelése jogellenes, ha az érintett azt - a jogszabályban elrendelt adatkezelések kivételével - kéri, és ha az adatkezelés célja megszűnt. A személyes adatoknak a fenti esetek körén kívül eső megváltoztatása hamisításnak tekintendő.
f) A közérdekű adatok nyilvánosságáról az 1992. évi LXIII. törvény 19. § (2) bekezdése rendelkezik. Ha az eltitkolás, illetve meghamisítás közérdekű adat vonatkozásában történik, akkor az elkövetési magatartás hatodik változata valósul meg.
A bűncselekmény bármelyik elkövetési magatartás megvalósításával befejezetté válik. A bűncselekmény kísérletére a nem tevéssel megvalósuló változatok kivételével kerülhet sor.
4. A bűncselekmény alanya csak a törvényben meghatározott adatkezelő lehet. A bűncselekmény tettese, illetve társtettese tehát csak a fentiekben körülírt alany lehet, részesként (felbujtóként, illetve bűnsegédként) azonban bárki elkövetheti a bűncselekményt.
5. A jogosulatlan adatkezelés vétsége csak szándékosan követhető el, megvalósítható egyenes és eshetőleges szándékkal egyaránt. A motívum, illetve a célzat nem tényállási elem, ezt a büntetés kiszabása során lehet értékelni.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
177/A. § (1) a)-f) - jogosulatlan adatkezelés vétsége.
vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntethető.
Különleges személyes adatokkal visszaélés
177/B. § (1) Aki a személyes adatok védelmére vonatkozó jogszabályban meghatározott adatkezelése során tudomására jutott különleges adatot
a) jogellenesen nyilvánosságra hozza;
b) jogosulatlanul felhasználja, vagy illetéktelen személy részére hozzáférhetővé teszi
1. Az Alkotmány 59. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban mindenkit megillet a személyes adatok védelméhez való jog. A személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról szóló szabályokat az 1992. évi LXIII. törvény tartalmazza, míg a személyi adatok büntetőjogi védelmének egyik esetköre - a jogosulatlan adatkezelés, mint vétség - a Btk. 177/A. §-ában fogalmazódik meg. A különleges személyi adatokkal visszaélés vétségi és bűntetti változatát a Btk. 177/B. §-a szankcionálja.
A bűncselekmény jogi tárgya a sértettnek a személyes adatai megőrzéséhez fűződő személyiségi joga.
2. A bűncselekmény elkövetési tárgya a különleges személyes adat. Ennek minősülnek a faji eredetre, a nemzeti, nemzetiségi és etnikai hovatartozásra, a politikai véleményre vagy pártállásra, a vallásos vagy más meggyőződésre, az egészségi állapotra, a kóros szenvedélyre, a szexuális életre, valamint a büntetett előéletre vonatkozó személyes adatok.
A különleges személyes adatok körét több jogszabály is tartalmazza, nevezetesen
- természetes személy faji eredetére, nemzeti, nemzetiségi, etnikai hovatartozására, politikai véleményére vagy pártállására, vallásos vagy más meggyőződésére, egészségi állapotára, kóros szenvedélyére, szexuális életére, valamint büntetett előéletére vonatkozó személyes adatot statisztikai célra csak az érintett természetes személy írásbeli beleegyezésén alapuló önkéntes adatszolgáltatása, vagy törvény előírása alapján lehet gyűjteni (a statisztikáról szóló 1993. évi XLVI. törvény 8. § (4) bekezdése);
- egészségügyi adat az érintett testi, értelmi és lelki állapotára, kóros szenvedélyére, valamint a megbetegedés, illetve az elhalálozás körülményeire, a halál okára vonatkozó, általa vagy róla más személy által közölt, illetve az egészségügyi ellátó-hálózat által észlelt, vizsgált, mért, leképzett vagy származtatott adat; továbbá az előzőekkel kapcsolatba hozható, az azokat befolyásoló mindennemű adat (pl. magatartás, környezet, foglalkozás), valamint a szexuális szokásokra vonatkozó adat [az egészségügyi és a hozzájuk kapcsolódó személyes adatok kezeléséről és védelméről szóló 1997. évi XLVI. törvény 3. § a) pont];
- a gyermek, a szülő és más törvényes képviselő, a helyettes szülő és a nevelőszülő vagyoni helyzetére, egészségi állapotára és büntetlen előéletére vonatkozó adatok [a gyermek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény 135. § (2) bekezdése];
- a bűnügyi nyilvántartás adatainak gyűjtése, kezelése és azokról a tájékoztatás a Belügyminisztérium Bűnügyi Nyilvántartó Osztályának a feladata. A nyilvántartás kiterjed arra, akivel szemben büntetést szabtak ki vagy intézkedést rendeltek el, a vámszabálysértés és a deviza-szabálysértés miatt megbüntetett személyekre, a körözött személyekre, az előzetesen letartóztatottakra és az eljárási kegyelemben részesítettekre. A nyilvántartás anyaga szolgálati titok, abból értesítést csak az alábbi hatóságoknak lehet adni
a) büntető ügyekben eljáró hatóságoknak az összes adatról,
b) az Országos Igazságszolgáltatási Tanács elnökének megkeresésére a bírói kinevezéshez szükséges büntetlenség megállapításához az összes adatokról,
c) a Kormány tagjainak, az országos hatáskörű szervek vezetőinek a megkeresésben megjelölt célra szükséges adatokról;
d) az elbírálásra illetékes szabálysértési hatóságnak a tulajdon elleni szabálysértés és az orgazdaság szabálysértése elbírálásához a Btk. XVIII. Fejezetében foglalt vagyon elleni bűncselekmények miatti elítélésről;
e) a fegyver nélküli katonai, illetőleg a polgári szolgálat teljesítését engedélyező hatóságnak a kérelem elbírálásához szükséges adatokról,
f) a Legfőbb Ügyészségnek, a Katonai Főügyészségnek, a fellebbviteli főügyészségnek, a megyei főügyészségnek, a Fővárosi Főügyészségnek az ügyészi, ügyészségi titkári, fogalmazói, illetőleg nyomozói kinevezéshez szükséges összes adatról,
g) a külföldre utazásról szóló törvényben meghatározott feladatai ellátásához az útlevél hatóságnak, illetőleg a központi útlevél-nyilvántartást kezelő szervnek (központi adatkezelő szerv), az utazási korlátozás alatt álló személy adatairól.
A büntetőeljárás során felvett és nyilvántartott adatok statisztikai célra felhasználhatók és statisztikai célú felhasználásra - személyazonosításra alkalmatlan módon - átadhatók.
[Lásd 1979. évi 5. tvr. 29-31. §, 5/1979. (X. 14.) BM rendelet].
3. Elkövetési magatartások
a) Nyilvánosságra hozatal az adatnak bárki számára hozzáférhetővé tétele. Törvény közérdekből - az adatok körének kifejezett megjelölésével - elrendelheti a személyes adat nyilvánosságra hozatalát. Minden egyéb esetben a különleges adat nyilvánosságra hozatalához az érintett írásbeli hozzájárulása szükséges. Ennek hiányában a különleges adat nyilvánosságra hozatala jogellenesnek minősül.
b) Személyes adatot kezelni csak meghatározott célból, jog gyakorlása és kötelezettség teljesítése érdekében, valamint közérdekből lehet. Az adatkezelésnek minden szakaszában meg kell felelnie e célnak. Az e körön kívül eső adatkezelés így különösen az adatok felvétele, tárolása, feldolgozása, hasznosítása jogosulatlan felhasználásnak tekintendő. Az adatnak illetéktelen személy részére hozzáférhetővé tétele a nyilvánosságra hozatalon kívül eső más személy részére történő átadást, közlést, mint aktív magatartást, avagy az adatvédelmi szabályok megsértésével más személy részére való jogosulatlan hozzáférés lehetővé tételét jelenti.
c) A különleges adat jogosulatlan megszerzése nyitott törvényi tényállás, az bármilyen, erre alkalmas magatartással megvalósítható. Mint alább láthatjuk, az adatkezelő is elkövetheti e magatartási változatot, nem csak a kívülálló személy. Egy adatkezelőnél viszont fontos megjegyezni, hogy amennyiben a "maga részére" való megszerzés nyilvánosságra hozatal, jogosulatlan felhasználás vagy illetéktelen személy részére való hozzáférhetőség végett történik, akkor nem a (2) bekezdés szerinti vétség, hanem az (1) bekezdés szerinti bűntett kísérlete valósul meg. Ugyancsak az adatkezelő nem valósíthatja meg a (2) bekezdés szerinti vétség második fordulata szerinti magatartást a "más részére jogosulatlan megszerzést", mert az ugyancsak az (1) bekezdés szerinti bűntett kísérlete.
A bűncselekmény bármelyik elkövetési magatartás megvalósításával befejezetté válik.
4. A bűntetti alakzat tettese és társtettese csak adatkezelő lehet. Adatkezelő a személyes adatok felvételét, tárolását, feldolgozását, hasznosítását végző vagy mással végeztető személy. Részesként (felbujtóként, illetve bűnsegédként) azonban bárki alanya lehet a bűntetti alakzatnak. A vétségi alakzatnak általános alanya van, azt bárki elkövetheti.
5. A különleges személyes adatokkal visszaélés bűntette, illetve vétsége csak szándékosan követhető el, megvalósítható egyenes és eshetőleges szándékkal egyaránt. A motívum, illetve a célzat nem tényállási elem, ezt a büntetés kiszabása során lehet értékelni.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
177/B. § (1) a)-b) - különleges személyes adatokkal visszaélés bűntette;
177/B. § (2) - különleges személyes adatokkal visszaélés vétsége.
bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki különleges adatot maga vagy más részére jogosulatlanul megszerez, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
BH2000. 384. A rendőr főnyomozó beosztást ellátó vádlott a hivatali visszaélés bűntettén kívül megvalósítja a különleges személyes adatokkal visszaélés bűntettét, valamint a jogosulatlan adatkezelés vétségét is, ha a hivatali beosztásából adódóan a testvére vállalkozásában levő magánnyomozói iroda eredményes működése érdekében személyes adatokat hoz a testvére tudomására, illetőleg a személyes adatok védelmére vonatkozó jogszabályokban meghatározott adatkezelés során a tudomására jutott különleges adatokat felhasznál, vagy pedig a testvére részére hozzáférhetővé tesz [Btk. 225. §, 117/A. § a) és b) pont, 177/B. § (1) bek. b) pont, 1992. évi LXIII. tv. 2. § (4) bek.].
Levéltitok megsértése
178. § (1) Aki másnak közlést tartalmazó zárt küldeményét, a tartalmának megismerése végett felbontja, megszerzi, vagy ilyen célból illetéktelen személynek átadja, úgyszintén aki távközlési berendezés útján továbbított közleményt kifürkész, ha súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg, vétséget követ el, és pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) A büntetés egy évig terjedő szabadságvesztés, közérdekű munka vagy pénzbüntetés, ha az (1) bekezdésben meghatározott bűncselekményt foglalkozás vagy közmegbízatás felhasználásával követik el.
(3) A büntetés
a) két évig terjedő szabadságvesztés, ha az (1) bekezdésben meghatározott bűncselekmény;
b) bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha a (2) bekezdésben meghatározott bűncselekmény
1. A bűncselekmény jogi tárgya másnak zárt küldeményben, illetve távközlési berendezés útján továbbított közlés tartalmának titokban maradásához fűződő személyiségi joga. A jogi tárgy sérelmét jelenti, ha a közlés magántitkot tartalmaz, de a büntetőjogi védelem tárgya ennél szélesebb, hiszen a Btk. 178. §-a nem tartalmazza törvényi tényállási elemként, hogy a közlés magántitkot is tartalmazzon. A közlés lehet szerelmeslevél, banki átutalás, rendezvényre való meghívás, gyászjelentés, hatósági előtti megjelenésre idézés, egyaránt. Előfordulhat, hogy a zárt küldemény csak prospektusokat tartalmaz, ilyen esetben a törvényi tényállás megvalósulása esetén a cselekmény csekély fokban veszélyes a társadalomra. A közlemény küldője és címzettje egyaránt büntetőjogi védelemben részesül, amennyiben mindkettőjük személyiségi jogait sérti a bűncselekmény. Azonban, ha a jogszerű címzett a küldemény tartalmát más személlyel megismerteti, akkor a feladó e tényállás alapján büntetőjogi védelemben nem részesülhet, de felmerülhet a Btk. 177. §-ban írt magántitok megsértése tényállásának a megvalósulása, feltéve, ha a címzett a foglalkozásnál avagy a közmegbízatásánál fogva jogszerűen jutott a magántitok birtokába.
Az 1998. évi LXXXVII. törvény 45. §-a új törvényi tényállást illesztett a Btk.-ba, a magántitok jogosulatlan megismerésének bűntettét (Btk. 178/A. §). Ezzel a változtatással összhangban 1999. március 1. napjától módosult a levéltitok megsértésének vétsége, amely bűncselekmény így szubszidiárius magatartássá válik, csak akkor büntetendő, ha súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg.
2. A tényállás első fordulatában meghatározott elkövetési tárgy a zárt küldemény, ami lehet levél, távirat, csomag, becsomagolt és lezárt borítékban elhelyezett, illetve címzéssel ellátott hang- és videokazetta egyaránt. A hang-, illetve videokazetta esetén is szükséges, hogy azon közlések legyenek. Ennek megfelelően nem valósul meg a bűncselekmény pl., ha a hangkazettán csak zenei vagy irodalmi felvételek, vagy a videokazettán csak filmek, videoklippek vannak. Amennyiben a csomagban csak tárgyak vannak, de közlést tartalmazó (szöveges vagy képes) irat nincs, a törvényi tényállás nem valósul meg, még akkor sem, ha adott esetben ez a magatartás is érintheti a sértettnek a személyhez fűződő jogait. Annak nincs jelentősége, hogy a zárt küldeményt már elküldték-e, illetve a továbbítása postás, hivatali kézbesítő, futár, vagy magánszemély útján történt-e. A küldeményből, illetve a továbbítás körülményeiből egyértelműen ki kell azonban tűnnie a címzettnek, aki az elkövetővel értelemszerűen azonos személy nem lehet. Címzett feltüntetésének a hiányában is - ha a feladó személye a zárt küldemény felbontása nélkül is megállapítható - megvalósulhat a bűncselekmény, ilyen esetben azonban különös gondossággal kell vizsgálni az elkövető szándékát és célzatát.
A tényállás második fordulatában írt elkövetési tárgy távközlési berendezés (telefon, fax, internet stb.) útján továbbított közlemény. Nem tartozik e körbe a lakásban, gépkocsiban, irodában, egyéb helyiségben, az érintett személy ruházatában, használati tárgyaiban elhelyezett hang- és képrögzítő berendezés.
3. Elkövetési magatartások
A tényállás első fordulatában
- a felbontás. Ennek kell tekinteni minden olyan cselekményt, aminek következtében a küldemény tartalma megismerhetővé válik. Ilyen a feltépés, felvágás, pecsét, kapocs, ragasztószalag eltávolítása stb. Nem tekinthető felbontásnak a széttépés, elégetés, lenyelés, eláztatás, egyéb fizikai megsemmisítés, ugyanis ezen esetekben nem kerülhet sor a küldemény tartalmának a megismerésére sem.
- a megszerzés. Ezen jogellenes, csalárd úton, általában a kézbesítő megtévesztésével történő birtokbavételt kell érteni, de e körbe tartozik a (esetleg a közösen használt) levélszekrényből, a küldő vagy a sértett által használt helyiségből való jogellenes elvétel, de ettől függetlenül is, bármilyen területen (utcán, járművön, erdőben stb.) talált zárt és címzettel ellátott küldemény megszerzése is, ha a cselekmény a zárt írat tartalmának a megismerése céljából történik.
- illetéktelen személynek való átadás. Amennyiben az átadó maga jogszerűen (pl. küldöncként) jutott a küldemény birtokába, csak akkor valósítja meg a bűncselekményt, ha egyértelműen tudja, hogy az átvevő arra illetéktelen és kifejezetten azért adja át részére a küldeményt, hogy az átvevő annak tartalmát megismerje. Ez esetben az átvevő a jogosulatlan megszerzéssel elkövetetett magatartásért felel. Ha az illetéktelen átvevő megtéveszti az átadót, akkor utóbb nevezett esetében a Btk. 27. §-ban meghatározott büntethetőséget kizáró ok (tévedés) áll fent.
A tényállás második fordulatában
A közlemény kifürkészése, ami történhet a telefon lehallgatásával, számítógépes programok szerkesztésével, üzenetrögzítő jogosulatlan le-, illetve meghallgatásával stb. Ilyennek tekinthető minden olyan magatartás, amelyet a közlemény tartalmának a jogellenes megismerése céljából valósítanak meg.
4. A bűncselekmény alanya bárki lehet. Hivatalos személy elkövető esetén azonban a Btk. 225. §-a szerint minősülő hivatali visszaélés bűncselekménye valósul meg, ez esetben a jelentős érdeksérelem okozása a büntetés kiszabása körében súlyosító körülményként nyerhet értékelést. Önálló tettesség valósul meg, ha az egyik személy a másiknak a zárt küldeményét tartalmának megismerése céljából átadja, majd ez utóbbi a küldeményt felbontja. Ebben az esetben tehát az elkövetési magatartások elkülönülnek, az egyik elkövető a megszerzés, a másik elkövető a felbontás miatt felel. Ha pedig az elkövető a jogosulatlanul megszerzett zárt küldeményt felbontja, és ezt követően adja át illetéktelen személynek, akkor utóbbi (az átvevő) büntetőjogi felelőssége nem állapítható meg. Ha azonban az átvevő bírta rá a zárt küldemény megszerzésére, illetve felbontására az elkövetőt, avagy neki ehhez segítséget nyújtott, akkor felelőssége a részesi cselekményért (Btk. 21. §) állapítható meg.
5. A levéltitok megsértése csak szándékosan, és figyelemmel arra, hogy a cselekmény célzatos magatartást feltételez, csak egyenes szándékkal követhető el. A levéltitok megsértése célzatos bűncselekmény, ezért csak akkor valósul meg, ha az elkövető a más részére szóló zárt küldeményt azért bontja fel, hogy annak tartalmát megismerhesse (BH1982. 276.).
6. A cselekmény jogellenességét kizárja különösen
- a sértett beleegyezése;
- a büntetőeljárásban tárgyi bizonyítási eszközként (Be. 82. §) történő felhasználás;
- a büntetés-végrehajtás során a levelezés és a távbeszélő használata ellenőrizhető (Bv. tvr. 36. § (5) d)-e)];
- a szülői, nevelői felügyelet körében a kiskorú levelezése ellenőrizhető;
- a levélnek, küldeménynek meghatalmazott általi átvétele, felbontása.
7. Az első elkövetési fordulat esetén a bűncselekmény a küldemény felbontásával, megszerzésével vagy másnak átadásával befejezetté válik, és nem szükséges, hogy az elkövető annak a tartalmát is megismerje. A második elkövetési fordulatnál a közlemény lényegének birtokba jutásával, illetve rögzítésével a cselekmény bejezetté válik.
Az első elkövetési fordulatnál tipikusan akkor valósul meg kísérlet, ha az elkövető a felbontás, megszerzés avagy átadás közben lelepleződik, avagy az elkövető a megszerzett küldeményt illetéktelen személy részére elküldi, de a küldemény ezen címzetthez már nem érkezik meg. Kifürkészés esetén a kísérlet akkor állapítható meg, ha az elkövető a lehallgatáshoz szükséges eszközöket, berendezéseket elhelyezte és üzembe helyezte, avagy a számítógépes programot működésbe hozta.
8. Minősített esetek
A foglalkozáson bármilyen munkaviszony értendő, ide tartozik a fő- és mellékfoglalkozás, a próbaidő és az alkalmi munka is. A közmegbízatás tágan értelmezendő. E körbe tartozik különösen a politikai, társadalmi szervezeteknél, egyesületeknél betöltött tisztség.
Az érdeksérelem bekövetkezhet a sértett anyagi, társadalmi, családi helyzetében egyaránt. Az érdeksérelem súlyosságának a mértékét csak a konkrét cselekmény körülményei alapján lehet meghatározni. A minősített esetet kell megállapítani akkor is, ha a jelentős érdeksérelem a sértett levéltitkának megsértésével, és ezzel okozati összefüggésben, de más személynél következik be.
9. Az első elkövetési fordulat esetében annyi rendbeli levéltitok megsértését kell megállapítani, ahány zárt küldemény tekintetében a felbontás, megszerzés avagy jogosulatlan személy részére történő átadás megvalósul.
A második elkövetési fordulatnál általában alkalmazásra kerülhet a Btk. 12. § (2) bekezdésében írt folytatólagosság, kivéve ha a cselekménynek több sértettje van.
Az okirattal visszaélés vétsége rendszerint a specialitás viszonyában áll a levéltitok megsértésével, így a két bűncselekmény között látszólagos alaki halmazat jön létre (lásd Btk. 12. §-ához írt magyarázat).
10. A levéltitok megsértése a Btk. 183. §-a alapján magánindítványra (Btk. 31. §) büntethető. A Be. 54. § (1) bekezdése alapján a vádat a magánvádló képviseli.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
178. § (1) - levéltitok megsértésének vétsége;
178. § (2) - foglalkozás (közmegbízatás) felhasználásával elkövetett levéltitok megsértésének vétsége;
178. § (3) a) - levéltitok jelentős érdeksérelmet okozó megsértésének vétsége;
178. § (3) b) - levéltitok megsértésének bűntette.
jelentős érdeksérelmet okoz.
BH1982. 276. A levéltitok megsértése célzatos bűncselekmény, ezért csak akkor valósul meg, ha az elkövető a más részére szóló zárt küldeményt azért bontja fel, hogy annak tartalmát megismerhesse [Btk. 178. § (1) bek.].
Magántitok jogosulatlan megismerése
178/A. § (1) Aki magántitok jogosulatlan megismerése céljából
a) másnak a lakását, egyéb helyiségét vagy az ezekhez tartozó bekerített helyet titokban átkutatja,
b) másnak a lakásában, egyéb helyiségében vagy az ezekhez tartozó bekerített helyen történteket technikai eszköz alkalmazásával megfigyeli, illetőleg rögzíti,
c) másnak közlést tartalmazó zárt küldeményét felbontja vagy megszerzi, és annak tartalmát technikai eszközzel rögzíti,
d) távközlési berendezés útján másnak továbbított közleményt kifürkész, és az észlelteket technikai eszközzel rögzíti,
A Btk. 178/A. §-a a magánszférához fűződő jogot védi abban az esetben, ha azt olyan titkos módszerekkel sértik meg, amelyek alkalmazására csak külön törvényekben meghatározott felderítő és bűnüldöző hatóságok, a törvényekben meghatározott célból, engedély alapján végezhetnek. E törvényhely a magánszemélyek által az ilyen titkosszolgálati eszközökkel végzett jogosulatlan tevékenységet, illetve az ilyen cselekménnyel megismert magántitok továbbítását, vagy felhasználását nyilvánítja bűncselekménnyé.
1. A bűncselekmény jogi tárgya más személy magántitkának titokban maradásához fűződő személyiségi joga.
Az Alkotmány 59. §-ának (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban mindenkit megillet a magántitok és a személyes adatok védelméhez való jog. A magántitok jogosulatlan megsértése hátrányosan érintheti a sértett társadalmi, családi helyzetét, illetve környezetéhez való viszonyát egyaránt. Ennek érdekében fogalmazódik meg a Btk. 178/A. §-ában a magántitok magánszemélyek által jogosulatlanul, titkosszolgálati eszközökkel való megismerésének a tilalmazása.
2. A Btk. 178/A. § (1) bekezdés a) pontja szerint a magántitok jogosulatlan megismerésének bűntette megvalósul akkor, ha a magántitok jogosulatlan megismerése céljából az elkövető másnak a lakását egyéb helyiségét, vagy ezekhez tartozó bekerített helyet titokban átkutatja.
A lakások és helyiségek bérletére, valamint elidegenítésére vonatkozó egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXXVIII. tv. 2. számú melléklete alapján lakás az olyan összefüggő helyiségcsoport, amely valamelyik komfort fokozatba sorolható. A büntetőjogi gyakorlat értelmében lakás minden olyan zárt hely, amely az emberek tartózkodási helyéül és rendszeres éjjeli szállásául szolgál. Ugyancsak lakás az olyan helyiség is, melyet csak időszakosan használnak. A lakás általában ingatlan, de lehet ingó tárgy - pl. lakókocsi, vagy sátor - is.
Egyéb helyiségnek kell tekinteni a lakással szorosan összefüggő helyiségeket, illetve a lakáshoz kapcsolódó, vagy bár a lakással össze nem függő, de rendszerint közös ingatlanon lévő gazdasági tevékenység végzésére alkalmas helyiségeket.
Bekerített helynek számít az ennek védelme érdekében akadállyal - fal, kerítés, stb. - körülvett terület. E területre kizárólag az oda való bejutást biztosító eszközök felhasználása révén lehet rendeltetésszerűen bejutni.
A bűncselekmény csak másnak a lakása, egyéb helyisége, vagy bekerített helye tekintetében követhető el. A bűncselekmény elkövetése szempontjából lényegtelen, hogy a lakás természetes, vagy jogi személy tulajdonában van-e. Ugyancsak e fogalomkörbe tartozik a bérlő, vagy szívességi lakáshasználó is. A lényeg, hogy a helyiség nem az elkövető rendelkezése alatt áll.
A bűncselekmény megvalósulásának feltétele az is, hogy az elkövető a magántitok jogosulatlan megismerése céljából az elkövetési helyet titokban átkutassa. E tevékenység mindenképpen azt feltételezi, hogy az elkövető a lakással rendelkező tudta és engedélye nélkül, valamint az egyéb törvényekben előírt engedélyek nélkül kutatja át másnak a lakását, egyéb helyiségét, vagy ezekhez tartozó bekerített helyet.
Az "átkutatás" külön értelmezést nem igényel, e fogalom tartalma azonos a köznapi felfogással. Mindenesetre - nézetünk szerint - megvalósul a kutatás, ha a lakás stb. helyiség bútoraiban az elkövető nem kutat, elegendő a helyiségben nem elzárt, vagy elrakott, hanem bárhol, egyszerű ránézéssel felfedhető, "elöl hagyott", magántitkot hordozó dolog megismerése is. Összefoglalva valaminek a meglétét és helyét igyekszik az elkövető megállapítani.
3. A Btk. 178/A. § (1) bekezdés b) pontja szerint követi el a bűncselekményt az, aki a magántitok jogosulatlan megismerése céljából, másnak a lakásában, egyéb helyiségében, vagy ezekhez tartozó bekerített helyen történteket technikai eszköz alkalmazásával megfigyeli, illetőleg rögzíti.
Ebben az esetben az elkövetési helyként megjelölt területeken a tulajdonos, valamint az ő engedélyével ott tartózkodó személyek cselekedeteit, az ott zajló eseményeket figyelik meg, illetve rögzítik engedély nélkül különböző technikai eszközökkel. Ilyen technikai eszköz lehet pl. a videókamera, vagy filmfelvevő, mikrofonos lehallgatás, valamint megkötés nélkül minden a megfigyelésre, illetve rögzítésre alkalmas eszköz.
4. Ugyancsak megvalósítja a bűncselekményt a Btk. 178/A. § (1) bekezdés c), pontja szerint, aki másnak a közlést tartalmazó zárt küldeményét felbontja, vagy megszerzi és annak tartalmát technikai eszközzel rögzíti.
Zárt küldemény felbontásának tekintendő minden olyan cselekmény, amelynek következtében a küldemény tartalma jogosulatlanul megismerhetővé válik.
A zárt küldemény megszerzésén általában annak jogellenes birtokba vételét kell érteni, de megvalósulhat a tényállásszerű megszerzés bármely területen talált zárt és címzéssel ellátott küldemény megszerzése is abban az esetben, ha a cselekmény a zárt küldemény tartalmának megismerésére irányul.
A másnak közlést tartalmazó zárt küldemény lehet levél, távirat, csomag, de lehet becsomagolt és lezárt borítékban címzéssel ellátott hang- és videókazetta egyaránt. További feltétel, hogy a zárt küldeményben közlések legyenek, ellenkező esetben a törvényi tényállás nem valósul meg. Nem valósul akkor sem meg, ha a közlést nem tartalmazó zárt küldemény jogosulatlan felbontása a sértettnek egyéb, személyhez fűződő jogait sérti. A bűncselekmény elkövetése szempontjából annak nincs jelentősége, hogy a zárt küldeményt már elküldték-e, vagy még nem. A küldeményből, illetve a továbbítás körülményeiből viszont teljes határozottsággal nyilvánvalónak kell lennie, hogy ki a címzett, s annak is, hogy az nem az elkövető.
A zárt küldemény felbontásán, vagy megszerzésén kívül a bűncselekmény megvalósulásának az is a feltétele, hogy annak tartalmát az elkövető jogosulatlanul, engedély nélkül, az előbbiekben is megjelölt technikai eszközökkel rögzítse.
5. A Btk. 178/A. § (1) bekezdés d) pontja értelmében megvalósítja a bűncselekményt az is, aki távközlési berendezés útján - mely lehet telefon, fax, Internet, stb. - másnak továbbított közleményt kifürkész és az észlelteket technikai eszközzel rögzíti.
A közlemény kifürkészésén minden olyan magatartást érteni kell, melynek célja a közlemény tartalmának jogosulatlan megismerése, úgy hogy másnak a titkát aprólékos gonddal figyelemmel keresve azt, felderíti.
6. A bűncselekmény megvalósulásának további feltétele, hogy a magántitok megismerése jogosulatlan legyen. Ez akkor következik be, ha magánszemélyek olyan titkos eszközöket használnak, amelyeket csak a külön törvényekben meghatározott hatóságok, az ott meghatározott célból, engedély alapján alkalmazhatnának.
7. A Btk. 178/A. § (2) bekezdésének megfelelően valósítja meg az a bűncselekményt, aki az (1) bekezdésben meghatározott módon megismert magántitkot továbbít, vagy felhasznál.
Magántitok továbbításán a magántitok meghatározott harmadik személy számára való hozzáférhetővé tételét kell érteni. A magántitkok továbbítására csak a jogosult hozzájárulásával kerülhet sor. Ennek hiányában a továbbítás ugyancsak jogellenes.
Felhasználáson az elkövetőnek a saját céljaira történő hasznosítását kell érteni.
8. A bűncselekmény minősített esetei valósulnak meg a Btk. 178/A. § (3) bekezdése értelmében, ha a bűncselekményt hivatalos eljárás színlelésével, üzletszerűen, bűnszövetségben, jelentős érdeksérelmet okozva követik el.
A hivatalos eljárás színlelése a sértett megtévesztésének speciális elkövetési módja. Az elkövető ennek során olyan látszatot kelt, mintha - egyébként jogellenes magatartása - cselekményét hivatalos eljárás keretében hajtaná végre.
Az üzletszerűen, illetve bűnszövetségben történő elkövetést a Btk. 137. § 7-8. pontja szabályozza.
A jelentős érdeksérelem bekövetkezhet a sértett anyagi, társadalmi és családi helyzetében egyaránt. Az érdeksérelem súlyosságának mértékét mindig az adott konkrét cselekmény összes körülményeinek figyelembevételével lehet meghatározni.
9. A bűncselekmény alanya bárki lehet. Abban az esetben azonban, ha az elkövető hivatalos személy, akkor a Btk. 227/A. §-a szerinti jogosulatlan titkos információgyűjtés bűntette valósul meg.
A bűncselekmény elkövetési tárgya a magántitok. Magántitok alatt kell érteni mindazt a csak kevesek előtt ismert tényt, adatot, körülményt - amely lehet személyi, családi, vagyoni helyzetre vonatkozó, illetve eszmei jellegű is - melynek megőrzéséhez a sértettnek méltányolható érdeke fűződik. Magántitok lehet a sértett valamiféle fogyatékosságával kapcsolatos olyan körülmény is, amely nem tekinthető nyilvánvalónak, illetve széles körben nem ismert.
A magántitok jogosulatlan megismerésének bűntette csak szándékosan, mégpedig egyenes szándékkal követhető el, tekintettel arra, hogy a cselekmény végrehajtása mindenképpen célzatos magatartást feltételez.
A bűncselekmény az elkövetési magatartások megvalósításával válik befejezetté. Nem szükséges az, hogy az elkövető a magántitok tartalmát meg is ismerje.
10. A bűncselekmény rendbeliségének száma a sértettek számához igazodik. Ugyanazon sértettre vonatkozó több magántitok egy elkövetési magatartással történő jogosulatlan megismerése, illetve ugyanazon magántitoknak a többszöri felfedése természetes egységet képez. Ugyanazon magántitoknak több elkövetési magatartással történő jogosulatlan megismerése esetén folytatólagosság megállapítására kerül sor. Ugyanazon sértett esetén pedig több magántitoknak, több elkövetési magatartással történő jogosulatlan megismerése valóságos anyagi halmazatot képez.
E bűncselekményt el kell határolnunk a magánlaksértéstől, a magántitok, illetve a levéltitok megsértésétől.
A magántitok jogosulatlan megismerésének a)-b) pontbeli esetei természetszerűleg feltételezik, hogy a helyiséggel rendelkező előtt ez a tevékenység nem ismeretes, másfelől az átkutatás eleve, illetve amennyiben a megfigyelés módja szükségessé teszi, a lakásba bemenetel a tevékenység szerves része. Ezeknél fogva, a magántitok jogosulatlan megismerése állapítható meg a célzat folytán, s a halmazat a szükségszerű eszközcselekmény miatt kizárt a magánlaksértéssel.
A levéltitok megsértése és a magántitok jogosulatlan megismerésének c)-d) pontjaiban írt eseteit a célzat és a technikai eszközzel való rögzítés, mint többlet-tényállási elem határolja el egymástól.
Végül a (2) bekezdésben írt tényállást a magántitok megsértésétől ugyancsak a célzatosan, a sajátos elkövetési mód útján történő megismerés ténye határolja el.
11. A magántitok jogosulatlan megszegése bűntettének a Btk. rendszerében való elhelyezése (XII. Fejezet III. Cím) folytán foglalkozni kell két további összefüggéssel.
Nevezetesen a magánindítvány kérdése szorul magyarázatra. A Btk. 183. §-a magánindítványhoz köti - többek között - a Btk. 178-181. §-ban meghatározott bűncselekmények elkövetőinek a büntethetőségét. Ennélfogva, miután a 78/A. § ezen felsoroláson belül helyezkedik el, e bűncselekmény is magánindítványra üldözendő.
A másik körülmény, amire fel kell hívni - fölös óvatosságból - a figyelmet, hogy a magántitok jogosulatlan megszerzése nem illik bele a Be. 54. § (1) bekezdésében felsorolt bűncselekmények közé, hasonlósága ellenére sem, tehát sem magántitok megsértésének, sem levéltitok megsértésének nem minősíthető - amiként erre a 10. pontban rámutattunk - így a cselekmény nem magánvádra, hanem közvádra üldözendő.
bűntettet követ el, és öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Az (1) bekezdés szerint büntetendő, aki az (1) bekezdésben meghatározott módon megismert magántitkot továbbít vagy felhasznál.
(3) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekményt
a) hivatalos eljárás színlelésével,
b) üzletszerűen,
c) bűnszövetségben,
d) jelentős érdeksérelmet okozva
követik el.
Rágalmazás
179. § (1) Aki valakiről, más előtt, a becsület csorbítására alkalmas tényt állít vagy híresztel, vagy ilyen tényre közvetlenül utaló kifejezést használ, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) A büntetés két évig terjedő szabadságvesztés, ha a rágalmazást
a) aljas indokból vagy célból,
b) nagy nyilvánosság előtt,
c) jelentős érdeksérelmet okozva
1. A bűncselekmény jogi tárgya a becsület. Ezen a természetes és jogi személyről a környezetében, illetve a társadalomban kialakult kedvező értékítélet értendő. A megbecsülést a személyek magatartásukkal, tevékenységükkel, viselkedésükkel, teljesítményükkel vívják ki, de ezen elismertség hiányában is vélelmezni kell a minden személyt megillető becsületességet. Ez a vélelem adott esetben (lásd Btk. 182. §) megdönthető, ugyanis minden emberi közösségben léteznek becstelen személyek is, és adott esetben indokolt, illetve szükséges is lehet velük kapcsolatban ilyen tények kifejezésre juttatása. A becsületében indokolatlanul és alaptalanul megsértett személy többféle jogorvoslati eszközzel élhet. A Ptk. 78. § (1)-(2) bekezdései szerint a személyhez fűződő jogok védelme kiterjed a jóhírnév védelmére is, a jóhírnév sérelmét jelenti különösen, ha valaki más személyre vonatkozó, azt sértő, valótlan tényt állít, híresztel, vagy való tényt hamis színben tüntet fel. A sértett ilyen esetben a Ptk. 84. § (1) bekezdésében írt eszközökkel is élhet.
A személyek becsületességéhez fűződő vélelem büntetőjogi védelme fogalmazódik meg a Btk. 179. §-ában.
2. A bűncselekmény sértettje élő személy, ezek körülírható csoportja valamint jogi személy, társadalmi szervezet és hatóság egyaránt lehet. A meghalt személy sérelmére elkövetett rágalmazás a Btk. 181. §-ába ütköző kegyeletsértés vétségének minősül. A gyermekkorúakat, a beszámítási képességgel nem rendelkező személyeket, sőt a jogellenes cselekmények elkövetőit is - a szükséges eljárások és a nyilvánosságrahozatal keretein túl - megilleti a velük kapcsolatos megfelelő bánásmód és kulturált emberi érintkezés, így a becsületet sértő bűncselekmények az ő sérelmükre is elkövethetők. A társadalomban a jogi személyekkel szemben is érvényesülnek elvárások, a róluk kialakított értékítélet alapvetően attól függ, hogy ezen elvárásoknak tevékenységük során hogyan tudnak megfelelni. A rágalmazás vétségének törvényi tényállása alapvetően az emberi méltóságot és társadalmi megbecsülést támadó, csorbító cselekményekkel szemben nyújt büntetőjogi védelmet. Emberi méltósága nyilvánvalóan csak természetes személynek lehet, a társadalom értékítéletét, megbecsülését csorbító cselekményekkel szemben büntetőjogi védelem illeti a jogi személyeket és az olyan személyösszességeket is, amelyeknek nincs ugyan önálló jogképessége, de olyan kollektív társadalmi kötelezettségekkel rendelkeznek, amelyek teljesítése megalapozhatja a társadalmi megbecsülésük létrejöttét, s ennek ugyanolyan a társadalmi értéke, mint a természetes személyek esetében. Személyösszességek esetén azonban az alanyi körnek pontosan meghatározhatónak kell lennie, és szükséges, hogy valamilyen közös - akár önkéntes vállaláson alapuló - kötelezettségteljesítés kapcsolja össze azok tagjait. Ilyenek lehetnek pl. a különféle kamarák, alkotóközösségek, munkaközösségek, gazdasági társulások. Ezzel ellentétben egy személyi csoport tagjai (pl. iskolai tanulók, a lakótelep lakói, a rokonság, a nyugdíjasok, egy foglalkozási ág képviselői) általában nem képeznek olyan személyösszességet, amelynek következtében a rágalmazás sértettjei lehetnének. Rágalmazás csak abban az esetben állapítható meg, ha annak sértettje konkrétan felismerhető, személyileg meghatározható (BJD 1190.).
Hatóság, annak tagja, illetve hivatalos személy is sértettje, illetve passzív alanya lehet a rágalmazás vétségének. A hatóság vagy a hivatalos személy sérelmére elkövetett becsületsértés, illetőleg rágalmazás miatt indult eljárás magánvádas. Az elkövető akkor büntethető, ha a sértett joghatályos magánindítványt terjeszt elő (BK 156. szám) Ennek kapcsán azonban figyelemmel kell lenni arra, hogy a kritika megengedhetőségének határai tágabbak a kormányzat tagjai, a közhivatalnokok esetében, mint a politikusok tekintetében, és valamennyi közszereplő esetében tágabbak, mint a magánszemélyek tekintetében. A demokráciában a kormányzat cselekedetét vagy mulasztását nem csupán a törvényhozó és a bírói hatalom részéről kell alaposan vizsgálni, hanem a sajtó és a közvélemény részéről is. A közszereplést vállaló személyeknek vállalni kell azt is, hogy mind a sajtó, mind pedig a szélesebb közvélemény figyelemmel kíséri minden szavukat és cselekedetüket, így nagyobb türelmet kell tanúsítaniuk a kritikai megnyilvánulásokkal szemben [36/1994. (VI. 24.) AB határozat].
A becsület csorbítására alkalmas tényállítás akkor is alkalmas a rágalmazás vétségének a megvalósítására, ha a sértett neve a sajtóközleményben nem szerepel, de a sértett kiléte egyértelműen azonosítható (BH1994. 8.)
Ha a becsületsértő kifejezés vagy tényállítás nem az emberi méltóságot, hanem a társadalmi megbecsülést sérti, a becsületsértés vagy rágalmazás sértettjeként nemcsak a természetes személy, hanem a jogi személy is jogosult a magánindítvány előterjesztésére (BH1993. 139. és BH1992. 4.)
A rágalmazás sértettje nemcsak a természetes, hanem a jogi személy, sőt az önálló jogképességgel nem, de kollektív társadalmi kötelezettségekkel rendelkező személyösszesség is lehet [BH1992. 154., 36/1994. (VI. 24.) AB határozat].
3. Az elkövetési magatartás és az elkövetési mód
A rágalmazás elkövetési magatartása a becsület csorbítására alkalmas tény állítása, ilyen tény híresztelése, illetve ilyen tényre közvetlenül utaló kifejezés használata. Valamely kijelentésnek vagy tényállításnak a becsület csorbítására alkalmasságát nem a magánvádló érzelmi beállítottságából folyó szubjektív értékítélet, hanem annak alapján kell megítélni, hogy a megnyilatkozás az adott körülmények között - a becsületérzés megsértésére objektíve alkalmas-e (BH1981. 220). A becsület csorbítására alkalmasság megvalósulásához az nem szükséges, hogy ilyen jellegű eredmény ténylegesen bekövetkezzen, ugyanis a rágalmazás immateriális bűncselekmény. A becsület csorbítására alkalmasság a sérelem absztrakt lehetőségét jelenti (BJD. 6439.). Mindezen túl az elkövetési módnak is jelentősége van, ugyanis a fenti magatartásokat más - nem a sértett, hanem harmadik személy - előtt kell kifejteni.
A tény fogalmi körébe tartozik minden esemény vagy történés, ami múltban játszódott le vagy a jelenben folyik és az érzékelés körébe vonható. Ténynek tekinthetők az emberi cselekedetek, aktív és passzív magatartások egyaránt, az ember által tett kijelentések, a külvilági történések, események, létező jelenségek, tudati, érzelmi állapotok, emberek között, emberek és más biológiai lények, emberek és tárgyak között kialakított kapcsolatok is.
A ténynek ezen túl alkalmasnak kell lennie a sértett becsületének csorbítására. Ezen alkalmasságot nem a sértett, hanem az általános erkölcs és közfelfogás alapján kell megítélni (BH1994. 171.). A törvényi tényállás a ténnyel kapcsolatban egyéb elemet nem tartalmaz, nem értékeli tehát annak a valóságtól eltérő voltát sem. Következésképpen a rágalmazás megvalósulhat a valóságnak megfelelő tények állításával, híresztelésével és az ilyen tényre utaló kifejezés használatával is.
Nem tartozik a tények körébe az értékítélet és a vélemény. A bírálat, a kritika, a véleménynyilvánítás ténybeli valóságtartalma a büntetőeljárásban nem esik a tényállítás fogalma alá, ezért az ezt tartalmazó nyilatkozat nem alkalmas sem a rágalmazás, sem a becsületsértés megállapítására. Ezzel szemben a gyalázkodó jellegű és az emberi méltóság sérelmével járó nyilatkozatok még abban az esetben is bűncselekmény megvalósítására alkalmasak, ha azok - formálisan - kritikai megjegyzésként kerülnek a nyilvánosságra (BH1994. 300., BH1992. 296.)
a) Tényállításnak az tekinthető, ha az elkövető személyes tudomáson, meggyőződésen alapulóan avagy ilyen látszatot keltve közöl másokkal tényeket. A tényállítás feltétele, hogy a sértett magatartását a becsület csorbítására alkalmas módon és egyedileg felismerhetően határozza meg. Az általánosságban használt és határozott tényállítást nem tartalmazó kifejezések a magatartásra való konkrét utalás hiányában nem merítik ki a rágalmazás törvényi tényállását (BH1988. 66.).
Az ember tudatállapotára, tudattartalmára vonatkozó állítás a rágalmazás bűncselekménye szempontjából a tényállítás fogalma alá esik (BH1994. 171.).
b) Tény híresztelésének tekintendők azok a cselekmények, amelyek a mások tényállításának, közlésének a továbbításában nyilvánulnak meg. A híresztelés nemcsak állító, hanem kérdő formában, akár feltételes módban is megvalósulhat.
A rágalmazás szempontjából a híresztelés fogalma alá esik valamely becsület csorbítására alkalmas tény továbbadása, továbbítása vagy közvetítése, függetlenül attól, hogy a híresztelő a tényállítás való vagy valótlan volta kérdésében állást foglalt-e (BH1992. 226). A híreszteléssel elkövetett rágalmazás vétsége valós és valótlan tényállítással, ilyen tényre közvetlenül utaló kifejezés használatával egyaránt elkövethető, ha a híresztelt tény mások becsületének csorbítására alkalmas (FBK 1991/26.).
c) Tényre közvetlenül utaló kifejezés használata valósul meg minden esetben, amikor az elkövető nem tényeket közöl, hanem olyan kifejezést - tipikusan jelzős formában - használ, amelyből egyértelműen meghatározott tényre, történésre, eseményre lehet következtetni. Egy-egy szó alkalmazásával is megvalósulhat a bűncselekmény, különösen ha a harmadik személy előtt bizonyos előzmények ismertek.
A rágalmazás vétsége csak akkor valósul meg, ha az elkövető a becsület csorbítására alkalmas tényt más előtt állítja, híreszteli, illetve a becsület csorbítására alkalmas tényre közvetlenül utaló kifejezését más előtt használja. A más személy tehát kívülálló harmadik személy, aki nem lehet azonos a sértettel. Az ilyen elkövetési mód megvalósulhat a sértett jelenlétében és távollétében egyaránt.
Aki a becsület csorbítására alkalmas tényeket mással közli, akkor is a rágalmazást valósítja meg, ha az utóbbi személy ezt az értesülést a sértettnek mondja el, s ezáltal a becsületsértés szabálysértését követi el (BH1981. 179.).
A becsület csorbítására alkalmas tényállítás nem tekinthető más előtt megvalósultnak, ha a vezető munkakörével kapcsolatos tevékenysége során az üzemi titoktartásra kötelezett munkatársának diktálja le azt a felszólítást, amely a kifogásolt tényállást tartalmazta (BH1981. 438.).
Mind a három elkövetési magatartás megvalósulhat szóban, írásban, képes formában történő ábrázolással egyaránt. Minden esetben szükséges azonban hogy az elkövetési magatartás más személy tudomására jusson. Így a sértett részére címzett zárt küldeményben történő tényállítás, híresztelés, tényre utaló kifejezés használata esetén nem a rágalmazás vétsége, hanem adott esetben - ha azokat a magánvádló utóbb mások tudomására hozza - a becsületsértés vétsége valósulhat meg. A minősítés szempontjából közömbös, hogy a magánvádló a neki címzett zárt levél tartalmát más előtt ismertté tette-e, elolvasás céljából másnak átadta-e, olyan helyen hagyta, hogy annak tartalmát más is megismerhette. Ez a körülmény a tényállítást nem teszi más előtt elhangzottá, mert az elkövető tudata ezt az utólagos körülményt nem is foghatta át (BH1985. 218.).
4. A bűncselekmény alanya bármilyen természetes személy lehet. A hivatalos személy által, ennek a minőségének a felhasználásával, illetőleg ezzel visszaélve jogtalan előny szerzése vagy jogtalan hátrány okozása céljából elkövetett rágalmazás esetén a Btk. 225. §-ba ütköző hivatali visszaélés bűntette valósul meg. A rágalmazásnak híreszteléssel elkövetése esetén annak a személynek a büntetőjogi felelősségét kell vizsgálni, aki a sértő, a becsület csorbítására alkalmas tényállást vagy tényre közvetlenül utaló kijelentést nyilvánosan, mások előtt továbbadta, közzétette; a mások becsületét csorbító tényközléseket tartalmazó újságcikk állításaiért a cikk szerzője akkor is felelős, ha a cikk állításait megalapozó ismereteit mástól szerezte (BH1992. 75.). A rágalmazás vétségének elkövetője a büntetőügyben eljáró ügyvéd is lehet, aki az eljárás során a tanúval kapcsolatban becsület csorbítására alkalmas valótlan tény állít (BH1989. 6.).
5. A bűncselekmény csak szándékosan követhető el. A szándéknak át kell fognia a tényállításnak a becsület csorbítására alkalmas jellegét. A rágalmazást egyenes szándékkal valósítja meg, aki a sértett becsületének csorbítása végett tanúsítja az elkövetési magatartást, míg eshetőleges szándékkal, aki felismeri a tényállítás becsület csorbítására alkalmas jellegét, de ennek ellenére megteszi azt. A szándékosságnak nem eleme azonban a tényállítás, híresztelés valótlanságának a tudata, mivel a tény valósága vagy valótlansága nem tényállási elem, ezért az ebben való tévedés a bűncselekmény szempontjából közömbös. Nem eleme a szándékosságnak a becsületsértési célzat sem, mivel a szándékosság megállapításához elegendő annak a tudata, hogy az állított tény alkalmas a becsület csorbítására.
Nem feltétele a rágalmazásnak, hogy az elkövető tudata átfogja az általa tett vagy híresztelt tényállítás hamis (valótlan) voltát, elegendő a tényállítás becsület csorbítására való alkalmasságának a tudata (BH1992. 226.).
6. Minősített esetek
a) Az aljas indok értelmezésére lásd a Btk. 166. § (2) bekezdés c) pontjához írt magyarázatot. Kiemelendő azonban, hogy önmagában a sértési szándék nem tekinthető aljas indoknak. Az egyenes szándékkal elkövetett rágalmazások jelentős részénél az aljas indok mint a bűncselekmény motívuma - így a bosszú, az irigység, a sértett hivatali gazdasági előmenetelének megakadályozása stb. - rendszerint megállapítható. Aljas indokból elkövetett rágalmazás vétségét valósítja meg, aki a jogszerűen eljáró társadalmi kereskedelmi ellenőrre vonatkozóan azért állít valótlan tényt, hogy meggátolja társadalmi feladatának teljesítésében (BH1978. 273.).
b) Nagy nyilvánosságon a bűncselekménynek sajtó, egyéb tömegtájékoztatási eszköz vagy sokszorosítás útján történő elkövetését is érteni kell (Btk. 137. § 11.). Az utcán, illetve egyéb nyilvános helyen történő elkövetés önmagában még nem indokolja e minősített eset alkalmazását, ha arról csak néhány ember szerezhetett tudomást, ugyanakkor a jelenlévők nagy számára tekintettel akár zártkörű rendezvény is nagyobb nyilvánosságnak tekinthető.
c) A jelentős érdeksérelem mint minősítő körülmény átfogja a sértett személyét, családi, munkahelyi és vagyoni viszonyait érintő minden hátrányos következményt. Megállapítható olyan esetekben is, ha a rágalmazás következtében a sértettel szemben büntető, szabálysértési, fegyelmi, illetve más - hátrányos következményekkel fenyegető - eljárás indul.
7. A bűncselekmény jogellenességét kizáró okok
- a feljelentési, a tanúzási, illetve a szakértői kötelesség teljesítése. A hatóságok felhívására tanúvallomást tevő személy nem büntethető akkor sem, tényállításai, kijelentései objektíve alkalmasak a becsület csorbítására (BJD 3052.).
- a hatóság előtt folyamatban levő ügyben az ügyfél, illetve képviselőjének tényállítása, amennyiben az ügy érdekében, azzal összefüggésben és az ügy elbírálásához szükséges keretben történt (BJD 1195.);
- a hivatali kötelesség teljesítése, így a minősítés, jellemzés, és annak tartalmának az illetékesekkel való kötelességszerű közlése. Jogellenesség hiányában rágalmazás vagy becsületsértés nem valósul meg, ha a hivatalos személy az ügyintézés során, hivatali hatáskörében hozott határozatában a becsület csorbítására objektíve alkalmas tényt állít vagy kifejezést használ (BH1991. 338.). Az önkormányzati képviselőnek - mint hivatalos személynek - ebben a minőségben a pedagógusok nevelőtestületi értekezletén elhangzott és a sértettet érintően tett elmarasztaló tényállítása esetén a nagy nyilvánosság előtt, jelentős érdeksérelmet okozva elkövetett rágalmazás vétségében való bűnössége nem állapítható meg (BH1994. 295.);
- a nyilvános bírósági tárgyalásról, állami vagy társadalmi szerv üléséről (kongresszusáról, értekezletéről stb.) a sajtóban közölt tudósítás, amennyiben az a tárgyalás vagy ülés anyagát a lényeget illetően objektíven közli;
- a közérdek vagy jogos magánérdek céljából az állami vagy társadalmi szervekhez eljuttatott panasz, bírálat bejelentés;
- a nevelési, gondozási feladatok körében tett tényközlés;
- a tudományos munka, irodalmi, művészeti alkotás és a kritika. Ezek akkor sem tekinthetők rágalmazásnak, ha az érintett személyekre nézve kedvezőtlen kijelentéseket tartalmaznak. A gyalázkodó, becsmérlő, személyeskedő becsület csorbítására alkalmas tényállítások esetén azonban a közlés műfaja önmagában nem biztosít az elkövető számára büntethetőséget kizáró okot. Regény megírása és kiadása kapcsán a sokszorosítás útján elkövetett rágalmazás vétségének a megállapításához nem elegendő az eseményeknek a magánvádló ellen korábban folyamatban volt bűnügy tényállásához való hasonlósága, hanem a személyek vonatkozásában is kétséget kizáró azonosság szükséges (BJD 7507). Nincs helye bűncselekmény megállapításának, ha a sérelmezett újságcikk bántó, és a sértett jellembeli tulajdonságait kedvezőtlen színben feltüntető kifejezésekkel és szándékosan valóságtorzító elemekkel átszőtt történetben a magánvádlót az olvasó előtt gúny tárgyává teszi ki, mert ez a szatíra esetében elfogadott irodalmi eszköz, amelynek a használata önmagában nem éri el a jogellenesség szintjét. Eltérő jogértelmezés esetén a szatíra, a karikatúra, a humoreszk és a vicc is a büntetőjogi fenyegetettség körébe esnék (BH1990. 204.).
- amennyiben az elkövető tévedett annak megítélésében, hogy tényállítása, híresztelése, illetve tényre utaló közvetlen kifejezés használata alkalmas a becsület csorbítására, úgy a tévedés (Btk. 27. §) szabályai alkalmazandók.
8. A rágalmazás akkor befejezett, ha a becsület csorbítására alkalmas tényállítás, híresztelés más előtt elhangzott, azaz harmadik személy tudomására jutott. Az írásban, képi ábrázolás útján közölt tényállítás, híresztelés esetén a rágalmazás akkor befejezett, ha a címzett vagy további más személy azt elolvasta, illetve látta. Ennél az elkövetési módnál az elkövetési magatartás és a tényállítás tudomásvétele időben szétválhat, így sor kerülhet a kísérlet megállapítására.
9. Természetes egység jön létre, ha azonos alkalommal és egységes akarat-elhatározásból kerül sor a tény többszöri állítására, míg ha azt különböző időpontokban többször állítja az elkövető, akkor magatartása a folytatólagosság törvényi egységébe [Btk. 12. § (2)] illeszthető.
Ha az elkövető a rágalmazó tényállításokat különböző alkalmakkor, más helyeken és időpontokban - bár azonos tartalommal - teszi meg a sértettet mindannyiszor megilleti a magánindítvány előterjesztésének joga (BH1988. 348.).
Az azonos sértett sérelmére, azonos alkalommal elkövetett rágalmazásba (és tettlegesen elkövetett becsületsértésbe) a szóbeli becsületsértés beolvad; ezzel szemben a rágalmazást és tettlegesen elkövetett becsületsértést bűnhalmazatban kell megállapítani (BH1981. 48.).
A különböző személyek sérelmére megvalósított rágalmazás esetén bűnhalmazatot kell megállapítani akkor is, ha a tényállítás egyetlen alkalommal történt. A rendbeliséget a sértettek száma határozza meg. Ha a cselekmény passzív alanya jogi személy vagy személyösszesség, akkor a tényállítás természetes egységet, illetve a többszöri - időben elkülönülő ilyen magatartás - folytatólagos egységet eredményez.
10. Másnak a hatóság előtt bűncselekmény elkövetésével alaptalan vádolása nem a rágalmazás vétségét, hanem a hamis vád bűntettét valósítja meg (BH1993. 716.).
A becsületsértő kijelentés használata akkor sem valósít meg rágalmazást, ha az más előtt hangzik el (BH1983. 385.).
A vádlott által a sértett munkakörének ellátásával összefüggésben tett, - minden konkrét tényre való utalást mellőző - szidalmazó, gyalázkodó, tulajdonság-jelzőt tartalmazó kijelentése nem a rágalmazás vétségének, hanem a Btk. 180. §-a (1) bekezdésének a) pontja szerint minősülő és büntetendő becsületsértés vétségének a megállapítására alkalmas (BH1988. 66.).
11. A rágalmazás vétsége a Btk. 183. §-a alapján magánindítványra (Btk. 31. §) büntethető. A Be. 54. § (1) bekezdése alapján a vádat a magánvádló képviseli.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
179. § (1) - rágalmazás vétsége;
179. § (2) a)-b) - aljas indokból (aljas célból, nagy nyilvánosság előtt, jelentős érdeksérelmet okozva) elkövetett rágalmazás vétsége.
követik el.
BH2000. 285. a becsület csorbítására való alkalmasságot pedig nem a sértett egyéni megítélése, hanem a társadalomban kialakult általános értékelés alapján kell megítélni (Btk. 179. §).
BH2000. 285. II. Minthogy a rágalmazás szándékos bűncselekmény, az elkövető tudatának át kell fognia a tényállítás (híresztelés) becsület csorbítására alkalmas jellegét, az azonban közömbös, hogy az elkövető a tény valósága tekintetében tévedésben volt-e, illetőleg az elkövetőt rosszhiszeműség vezette-e (Btk. 13. §, 27. §, 179. §).
BH2000. 285. III. A rágalmazás megállapításának feltétele az elkövető által tett tényállítás (híresztelés) jogellenessége [Btk. 10. § (2) bek., 179. §].
BH1999. 540. a tényállítás társadalomra veszélyességében való tévedés kizárólag abban az esetben vezethet a terhelt felmentéséhez, ha az elkövetőnek e téves feltevésre alapos oka volt [Btk. 27. § (1) és (2) bek., 179. § (1) bek. és (2) bek. b) pont].
BH1999. 540. II. Ha a valóság bizonyításának a törvényben foglalt feltételei fennállnak - a bizonyítási teherre és az ártatlanság vélelmére vonatkozó alapelvekkel szemben -, a terhelt terhére kell felróni a bizonyításnak bármely okból való sikertelenségét [Btk. 179. §, 182. §, Be. 3. § (2) bek., 61. § (4) bek.].
BH1999. 434. I. A rágalmazás jogellenességét kizárja a folyamatban levő büntetőeljárásról a hatósági tájékoztatáson alapuló vagy a bírósági tárgyalásról közölt tényszerű sajtótájékoztatás, minthogy ilyen esetben az újságíró a közvélemény tájékoztatására vonatkozó kötelességét teljesíti [Btk. 10. §, 179. § (1) bek. és (2) bek. b) pont].
BH1999. 434. ilyenkor - annak törvényi feltételei esetében - a valóság bizonyításának helye lehet [Btk. 10. §, 179. § (2) bek. b) pont, 182. §].
BH1999. 294. A rágalmazás vétsége miatt folyamatban levő büntetőügyben tett nyilatkozatok tartalma alapján kell megítélni, hogy a magánvádló ki ellen és milyen tényállás miatt emelt vádat [Be. 9. § (2) bek., 123. § (1) bek., Btk. 179. § (1) bek.]
BH1999. 9. a becsület csorbítására való alkalmasság ugyanis a sérelem absztrakt lehetőségét jelenti, márpedig az említett tényállítás - a társadalomban kialakult közfelfogás szerint - az egyén becsületét nem csorbítja és a társadalom rosszallását, valamint negatív társadalmi értékítéletet nem vált ki [Btk. 179. § (1) bek., (2) bek. b) pont].
BH1999. 4. A rágalmazás vétsége miatt folyamatban levő büntetőügyben nem indokolt a büntetőeljárásnak a társadalomra veszélyesség csekély fokára - mint büntethetőséget kizáró okra - hivatkozással való megszüntetése, ha a polgármesteri hivatal előtt folyamatban levő birtokháborítási eljárás során a terheltnek a magánvádló becsületének csorbítására alkalmas és bűncselekmény elkövetésével terhelő tényállításai nem álltak összefüggésben a birtokvita tárgyával és az ügy elbírálására nem voltak kihatással [Btk. 28. §, 71. § (1) bek., 179. § (1) bek.].
BH1998. 570. I. A társadalomra veszélyesség hiányában nem valósul meg a rágalmazás, ha a fontos közfeladatot ellátó települési képviselő a hivatalos eljárása során a közélet tisztaságának megóvása érdekében tesz az önkormányzat testülete előtt olyan bejelentést, amely a sértettre elmarasztaló lehet [Btk. 10. §, 179. § (1) bek., (2) bek. b) pont, Be. 214. § (3) bek. a) pont].
BH1998. 570. II. Ha bűncselekmény hiányában történő felmentésnek van helye, a valóság bizonyításának - mint büntethetőséget kizáró oknak - a vizsgálata szükségtelen [Btk. 179. §, 182. § (2) bek., Be. 214. § (3) bek. a) és c) pont].
BH1998. 470. II. Amennyiben a becsület csorbítására objektíve alkalmas kijelentés a birtokháborítási eljárás során az ügyintéző kérdésére, az ügy tárgyával összefüggésben, szóban vagy írásban hangzott el, és a kijelentés megtétele az ügy elbírálása érdekében szükséges keretben történt: jogellenesség hiányában bűncselekmény nem valósul meg [Btk. 10. §, 179. § (1) bek., 180. § (1) bek.].
BH1998. 412. I. A rágalmazásjogi tárgya: az emberi becsület, mely egyrészt az egyén társadalmi megbecsülését, másrészt az emberi méltóságot foglalja magában; a tényállításnak (híresztelésnek) a becsület csorbítására való alkalmassága pedig a sérelem absztrakt lehetőségét jelenti (Btk. 179. §).
BH1998. 412. II. A rágalmazásnál az elkövető tudatának át kell fognia a tényállításnak (híresztelésnek) a becsület csorbítására alkalmas jellegét, attól függetlenül, hogy az elkövető az állított (híresztelt) tény valóságtartalma tekintetében tévedésben volt-e vagy sem; a becsület csorbítására való alkalmasság kérdésében viszont nem a sértett (szubjektív) megítélésének, hanem a társadalomban kialakult általános (objektív) felfogásnak van jelentősége (Btk. 179. §).
BH1998. 412. III. Minthogy a rágalmazás a való tények állítása (híresztelése) esetében is megállapítható, a valóság bizonyítása esetében az ártatlanság vélelméből folyó bizonyítási főszabály olyan vonatkozásban "megfordul", hogy a közérdek vagy bárkinek a jogos (magán) érdeke fennállása esetén nem a magánvádlót terheli annak a kötelezettsége, hogy az elkövető által állított (híresztelt) tény valóságtartalma ellentétes az objektív valósággal, hanem a vádlott köteles bizonyítani az általa állított (híresztelt) tény valóságtartalmát [Btk. 179. §, 182. §, Be. 3. § (2) bek.].
BH1998. 317. I. A rágalmazásnál a becsület csorbítására alkalmasság kérdésében a társadalomban kialakult általános felfogás és az elkövetés konkrét körülményeit vizsgálva, objektív értelmezés alapján kell állást foglalni;az érintett személy beállítottsága, esetleges érzékenysége alapján nyugvó szubjektív szemlélet szerinti értékelésnek nincs helye (Btk. 179. §).
BH1998. 317. II. A napilapban az ún. olvasói levelek körében közölt viták során tett tényállítások - amennyiben azok nem lépik túl a véleménynyilvánítás, kritika határát és nélkülözik a gyalázkodó, megszégyenítő jelleget - nem szolgálhatnak alapul a rágalmazás megállapításának (Btk. 179. §).
BH1998. 270. ilyen esetben csak a valóság bizonyításának a sikere vezethet az elkövetőnek a büntethetőséget kizáró okból való felmentésére (Btk. 179. §, 180. §, 181. §, 182. §).
BH1998. 212. II. A napilapban egy büntetőeljárásról való olyan tájékoztatás, amely a vád alól történő felmentés okára is kitér: a becsület csorbítására nem alkalmas tényállítás (Btk. 179. §).
BH1998. 212. III. A napilapban megjelent cikkben a nem becsületsértő jellegű vélemény nyilvánítása az alkotmány által védett olyan alapjog, amely a büntetőjog eszközeivel nem korlátozható (Btk. 179. §).
BH1998. 211. I. Téves a rágalmazás vétségével kapcsolatban korábban kialakult az az ítélkezési gyakorlat, amely szerint a közérdek vagy a jogos magánérdek védelme céljából az állami és a társadalmi szervekhez vagy szervezethez intézett panaszok, bírálatok és bejelentések még abban az esetben is nélkülözik a társadalomra veszélyességet, ha azok tartalmilag - részben vagy egészben - valótlanok (Btk. 179. §).
BH1998. 161. A nagy nyilvánosság előtt elkövetett rágalmazás vétsége miatt indított büntetőügyben a magánvádló becsületét érintő tények valóságának a bebizonyítása esetén sem kerülhet sor a Btk. 182. §-ának (1) bekezdésén alapuló felmentésre, ha a bíróság a bizonyítási eljárás lefolytatása után arra a megállapításra jut, hogy sem közérdek, sem jogos magánérdek nem áll fenn, így a valóság bizonyítása tévesen történt [Btk. 179. § (2) bek. b) pont, 182. §].
BH1997. 162. I. A büntetőügyben folytatott eljárásról közölt sajtótudósítás kapcsán a rágalmazás miatt indult büntetőügyben nem mellőzhető a valóság bizonyítása [Btk. 179. §, 182. § (2) bek.].
BH1997. 162. II. A büntetőügy tárgyalásáról szóló tudósításban az eljárásban részt vevő nyomozók tevékenységét illetően a valótlan tények állítása nem értékelhető az újságíró szabad véleménynyilvánításaként, hanem alapjául szolgálhatnak a rágalmazás vétsége megállapításának [Btk. 179. § (1) bek., (2) bek. b) és c) pont].
BH1996. 80. A rágalmazás vétsége miatt eljárt bíróságoknak a valóság bizonyítása körében a közérdek, illetőleg a jogos magánérdek fennállása kérdésében elfoglalt álláspontja - mint büntető anyagi jogi kérdés - a felülvizsgálati eljárásban érdemben támadható [Be. 284. § (1) bek. a) pont, Btk. 179. § (2) bek., b) pont, 182. § (2) bek., 22. § i) pont].
BH1994. 357. I. A rágalmazás vétsége miatt folyamatba tett büntetőügyben - közérdekből - a valóság bizonyítása elrendelésének van helye, ha a terheltnek az országgyűlési képviselő magánvádlóra nézve tett tényállítása szerint a politikai párt pénzét önös érdektől vezetve, a maga részére használta fel [Btk. 179. § (1) és (2) bek. b) pont, 182. § (1) és (2) bek.].
BH1994. 356. A valóság bizonyításának nem csupán a tényállítás, hanem a híresztelés és a tényre közvetlenül utaló kifejezés használata esetén is helye van, feltéve, hogy azt a közérdek vagy a jogos magánérdek indokolttá teszi (Btk. 179. §, 182. §).
BH1994. 300. I. A bírálat, a kritika, a véleménynyilvánítás ténybeli valóságtartalma a büntetőeljárásban nem esik a "tényállítás" fogalma alá, ezért az ezt tartalmazó nyilatkozat nem alkalmas sem a rágalmazás, sem a becsületsértés megállapítására [Alkotmány 60. § (1) bek., 61. § (1) bek., Btk. 179. §, 180. §].
BH1994. 300. II. A gyalázkodó jellegű és az emberi méltóság sérelmével járó nyilatkozatok még abban az esetben is bűncselekmény megvalósítására alkalmasak, ha azok - formálisan - kritikai megjegyzésként kerülnek a nyilvánosságra [Btk. 179. §, 180. §].
BH1994. 295. a cselekmény - a törvényben megjelölt célzat fennállása esetén - legfeljebb közvádra üldözendő hivatali bűncselekmény (hivatali visszaélés) megállapítására nyújthat alapot [Btk. 10. § (1) bek., 137. § 1. pont a) alpont, 179. § (2) bek. b) és c) pont, 225. §].
BH1994. 171. I. A büntetőeljárás alá vont országgyűlési képviselő esetében a mentesség kérdésében a bíróságnak önállóan - az országgyűlési határozattól függetlenül - kell állást foglalnia; ez a mentesség nem terjed ki a büntetőtörvény szerinti becsület csorbítására alkalmas bűncselekményekre [Btk. 179. §, 180. §, 232. §, 1990. évi LV. tv. 2. §].
BH1994. 171. II. Az ember tudatállapotára, tudattartalmára vonatkozó állítás - a rágalmazás, illetőleg a hatóság és a hivatalos személy megsértésének bűncselekménye szempontjából - a tényállítás fogalma alá esik [Btk. 179. §, 232. §].
BH1994. 171. III. A becsület csorbítására alkalmasság - mint a rágalmazás, valamint a hatóság és a hivatalos személy megsértése bűncselekményének objektív eleme - nem a sértett megítélésétől függ, hanem azt az általános erkölcs és közfelfogás alapján kell megítélni [Btk. 179. §, 232. §].
BH1994. 121. A rágalmazás vétsége miatt indult eljárásban a valóság bizonyításának helye van, mivel közérdek, hogy a vezető pedagógusi tisztséget az arra alkalmas személy töltse be [Btk. 179. § (1) bek., (2) bek. a), b) és c) pont, 182. §].
BH1994. 8. I. A becsület csorbítására alkalmas tényállítás akkor is alkalmas a rágalmazás vétségének a megvalósítására, ha a sértett neve a sajtóközleményben nem szerepel, de a sértett kiléte egyértelműen azonosítható [Btk. 179. § (2) bek. b) pont].
BH1993. 716. I. Másnak a hatóság előtt bűncselekmény elkövetésével alaptalan vádolása nem a rágalmazás vétségét, hanem a hamis vád bűntettét valósítja meg [Btk. 179. §, 233. § (1) bek. a) pont, 234. §].
BH1993. 595. I. A folyamatban levő büntetőeljárásról a hatóságtól nyert információ alapján az országos hetilapban megjelent tudósításnak a helyi lapban történő közzététele nem valósítja meg a nagy nyilvánosság előtt elkövetett rágalmazás vétségét [Btk. 179. § (1) bek., (2) bek. b) pont, 182. §).
BH1993. 139. Ha a becsületsértő kifejezés vagy tényállítás nem az emberi méltóságot, hanem a társadalmi megbecsülést sérti, a becsületsértés vagy rágalmazás sértettjeként nemcsak a természetes személy, hanem a jogi személy is jogosult a magánindítvány előterjesztésére [Btk. 179. §, 190. §].
BH1992. 296. Rágalmazás esetén a becsület csorbítására való alkalmasság megítélése szempontjából nem a sértett szubjektív értékítéletének, hanem annak van meghatározó jelentősége, hogy a tényállításnak az objektív értelmezés és a társadalomban kialakult általános felfogás értelmében van-e ilyen tartalma; a véleménynyilvánítás, a kritikai megállapítás - amely nélkülözi a gyalázkodó jelleget - nem nyújt alapot a rágalmazás megállapítására [Btk. 179. § (1) bek., (2) bek. b) pont].
BH1992. 226. I. Nem feltétele a rágalmazásnak, hogy az elkövető tudata átfogja az általa tett vagy híresztelt tényállítás hamis (valótlan) voltát; elegendő a tényállítás becsület csorbítására való alkalmasságának a tudata [Btk. 179. § (1) bek.].
BH1992. 226. II. A rágalmazás szempontjából a híresztelés fogalma alá esik valamely becsület csorbítására alkalmas tény továbbadása, továbbítása vagy közvetítése, függetlenül attól, hogy a híresztelő a tényállítás való vagy valótlan volta kérdésében állást foglalt-e [Btk. 179. § (1) bek., (2) bek. b) pont].
BH1992. 226. III. A rágalmazás miatt indított büntetőügyben a valóság bizonyítása kérdésében hivatalból és alakszerű határozat mellőzésével kell dönteni; elrendelésének feltétele, hogy az a közérdek vagy bárkinek a jogos érdeke indokolttá tegye [Btk. 182. §, 179. §].
BH1992. 154. A becsületsértés és rágalmazás sértettje lehet nemcsak a természetes, hanem a jogi személy, sőt az önálló jogképességgel nem, de kollektív társadalmi kötelezettségekkel rendelkező személyösszesség is [Btk. 179. §, 180. §, 183. § (1) bek.].
BH1992. 75. A rágalmazásnak híreszteléssel elkövetése esetén annak a személynek a büntetőjogi felelősségét kell vizsgálni, aki a sértő, a becsület csorbítására alkalmas tényállást vagy tényre közvetlenül utaló kijelentést nyilvánosan, mások előtt továbbadta, közzétette; a mások becsületét csorbító tényközléseket tartalmazó újságcikk állításaiért a cikk szerzője akkor is felelős, ha a cikk állításait megalapozó ismereteit mástól szerezte [Btk. 179. § (1) bek. (2) bek. b) pont.].
BH1992. 4. A rágalmazás nemcsak a természetes személy, hanem a jogi személy sérelmére is elkövethető [Btk. 179. § (2) bek.].
BH1990. 204. A rágalmazás miatt indított büntetőeljárás megszüntetése, mert a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény [Btk. 179. §].
BH1989. 6. Rágalmazás megállapítása a védő terhére a nyomozás során tett valótlan tényállítás miatt [Btk. 179. § (1) bek.].
BH1988. 348. Ha az elkövető a rágalmazó tényállításokat különböző alkalmakkor, más helyeken és időpontokban - bár azonos tartalommal - teszi meg:a sértettet mindannyiszor megilleti a magánindítvány előterjesztésének joga [Be. 123. § (3) bek., Btk. 179. § (1) bek.].
BH1988. 128. Sajtóközlemény esetén a cikk egészének vizsgálata alapján lehet megalapozottan állást foglalni abban a kérdésben, hogy a magánvádlót érintő, a valóságnak megfelelő tényállításoknak az újságíró részéről történt megtétele mennyiben volt szükséges [Btk 182. §, 179. §].
BH1988. 66. I. Becsületes helyett rágalmazás törvénysértő megállapítása [Btk. 179. §, 180. § (1) bek. a) pont].
BH1985. 218. A magánvádlóhoz címzett zárt levélben közölt és a becsület csorbítására alkalmas tényállások abban az esetben is a becsületsértés megállapításának szolgálnak alapjául, ha azokat a magánvádló utóbb mások tudomására hozza [Btk. 179. § (1) bek., 180. § (1) bek., Sztv. 96/B § (1) bek.].
BH1983. 385. A becsületsértő kijelentés használata akkor sem valósít meg rágalmazást, ha az más előtt hangzik el [Btk. 180. §, 179. § (1) bek., Sztv. 96/B. § (1) bek.].
BH1981. 438. A becsület csorbítására alkalmas tényállítás nem tekinthető "más" előtt megvalósultnak, ha a vezető munkakörével kapcsolatos tevékenysége során az üzemi titoktartásra kötelezett munkatársának diktálja le azt a felszólítást, amely a kifogásolt tényállást tartalmazta [Btk. 179. § (1) bek.].
BH1981. 220. Valamely kijelentésnek vagy tényállításnak a becsület csorbítására alkalmasságát nem a magánvádló érzelmi beállítottságából folyó szubjektív értékítélet, hanem annak alapján kell megítélni, hogy a megnyilatkozás az adott körülmények között - a becsületérzés megsértésére objektíve alkalmas-e [Btk. 179. § (1) bek. Sztv. 96/B. § (1) bek.].
BH1981. 179. Aki a becsület csorbítására alkalmas tényeket mással közli, akkor is a rágalmazást valósítja meg, ha az utóbbi személy ezt az értesülést a sértettnek mondja el, s ezáltal a becsületsértés szabálysértését követi el [Btk. 179. § (1) bek., Sztv. 96/B. § (1) bek.].
BH1981. 48. Az azonos sértett sérelmére, azonos alkalommal elkövetett rágalmazásba (és tettlegesen elkövetett becsületsértésbe) a szóbeli becsületsértés beolvad; ezzel szemben a rágalmazást és tettlegesen elkövetett becsületsértést bűnhalmazatban kell megállapítani [Btk. 12. § (1) bek., 179. §, 180. § (1) és (2) bek.].
FBK 1991/26. A híreszteléssel elkövetett rágalmazás vétsége valós és valótlan tényállítással, ilyen tényre közvetlenül utaló kifejezés használatával egyaránt elkövethető, ha a híresztelt tény mások becsületének csorbítására alkalmas [Btk. 179. § (1) bek., (2) bek. a), b), c) pont, Be. 239. § (2) bek. b), c) pont, Be. 275. § (1) bek. II. fordulat]
Becsületsértés
180. § (1) Aki a 179. § esetén kívül mással szemben
a) a sértett munkakörének ellátásával, közmegbízatásának teljesítésével vagy közérdekű tevékenységével összefüggésben,
b) nagy nyilvánosság előtt
1. A becsületsértés és a rágalmazás vétsége között a jogi tárgyat, a sértettet, az alanyt, az alanyi oldalt, a jogellenességet kizáró okokat, az egységet és a halmazatot illetően nincs különbség. Erre vonatkozóan lásd a 179. §-ához írt magyarázatot.
A két bűncselekmény közötti különbség az alábbiakban mutatkozik meg
a) a rágalmazás csak tényállítással vagy erre közvetlenül utaló kifejezéssel, míg a becsületsértés egyéb kifejezéssel vagy sértő cselekménnyel valósítható meg;
b) a rágalmazásnak más előtt kell megtörténnie, míg a rágalmazó jellegű tényállítás is becsületsértésnek minősül, ha az a sértettel szemben négyszemközt történik;
c) a rágalmazás és a becsületsértés egymással a szubszidiaritás viszonyában áll;
d) a rágalmazás vétségének nagyobb a társadalomra veszélyessége a becsületsértés vétségéhez képest.
A becsületsértő kijelentés használata akkor sem valósít meg rágalmazást, ha az más előtt hangzik el (BH1983. 385.).
2. Az elkövetési magatartások
I. A becsület csorbítására alkalmas kifejezés használata.
Ennek tekintendő minden sértő kifejezés, ami vonatkozhat az érintett szellemi képességeire, jellembeli tulajdonságaira, szokásaira, testalkatára egyaránt. Rendszerint durva általánosítás formájában kifejezett, megvető, lealacsonyító értékítéletet tartalmaz. Történhet kijelentő, kérdő és feltételes módban egyaránt. Előadható egyetlen szóval, de egy történet keretében, durva szitkozódással, vicces formában, egy történet keretében avagy tárgyilagos formában is. Lényeges, hogy tényállítással ne párosuljon a kifejezés, mert ekkor már - ha nem négyszemközt hangzik el - rágalmazásnak minősül a cselekmény.
II. A becsület csorbítására alkalmas egyéb cselekmény.
E körbe vonható a tettleges bántalmazás körén kívül eső minden olyan gesztus, illetve sértő mozdulat, amely az elkövetőnek a sértett irányában tanúsított megvető, lealacsonyító értékítéletet fejezi ki. Megvalósulhat pl. a munkatársnak értekezleten történő leköpésével vagy szellemi képességeinek alacsony voltára utaló mutogatással.
Az I-II. pontokban írt elkövetési magatartások esetén az elkövetési módnak is jelentősége van, ugyanis a becsületsértő kifejezés használatának és az egyéb ilyen cselekménynek a sértett munkakörével, közmegbízatásával vagy közérdekű tevékenységével összefüggésben kell történnie. Ez nem jelent feltétlenül térbeli és időbeli összefüggést, ezért nemcsak a munkavégzés vagy a közfeladat ellátása során, hanem az emiatt elkövetett cselekmények is e körbe tartoznak. Az I. és II. pontokban írt elkövetési magatartásnak a másik elkövetési módja, ha a becsületsértő kifejezés használata vagy az egyéb ilyen cselekmény nagy nyilvánosság előtt történik. Ennek értelmezésére lásd a 137. § 11. pontjához írt Magyarázatot.
III. Tettlegesség az olyan becsületcsorbító cselekmény, amely a sértett testének célzatos érintésében vagy bántalmazásában nyilvánul meg anélkül, hogy testi sértést eredményezne. A testi sértés bűncselekményébe az azonos sértett sérelmére, azonos alkalommal elkövetett tettleges becsületsértés beolvad, így bűnhalmazat megállapításának nincs helye (BH1982. 123.). A becsületsértés és a könnyű testi sértés elhatárolása szempontjából nincs jelentősége annak, hogy a sértett sérüléseire vonatkozóan rendelkezésre áll-e orvosi igazolás (BH1985. 89.). Csak az a becsületsértő cselekmény vonható a tettlegesség fogalma alá, amely a sértett testének - sérülést, illetőleg egészségromlást nem okozó - bántalmazásában vagy megalázó jellegű érintésében nyilvánul meg (BH1986. 308.).
E körbe tartozik az arculütés, a sértett arcának megfricskázása, testének bemocskolása, ruházatának szennyes folyadékkal való leöntése stb.
Hasonlóképpen ide sorolandó az olyan - a sértett testét érintő - szeméremsértő cselekmény is, ami nem a nemi vágy felkeltésére avagy kielégítésére irányul. Nem szemérem elleni erőszak büntette, hanem (tettleges) becsületsértés vétsége valósul meg, ha a kifejtett erőszak hatásfokában nem volt alkalmas a sértett nő komoly ellenállásának leküzdésére, továbbá ha az nem közvetlenül a fajtalanság véghezvitelét célozta (BH1984. 46.).
Valamennyi elkövetési magatartásnak a becsület csorbítására alkalmasnak kell lennie. Ez az eset körülményei alapján, az általános erkölcsi normák objektív értelmezésével állapítható meg, de ezen túl figyelemmel kell lenni a helyi szokásokra, valamint az elkövető és a sértett közötti viszonyra is.
3. A becsületsértés akkor befejezett, ha a becsület csorbítására alkalmas kifejezés vagy cselekmény használata mással szemben megtörtént, és azt a sértett vagy más személy érzékelte. Ennek megfelelően kísérletre csak nagyon szűk körben kerülhet sor. A szóban, tettlegesen vagy sértő cselekménnyel történő kifejezés esetén a kísérlet kizárt. Írásban történő elkövetés esetén megvalósul a kísérlet a levélnek a postán történő feladásával. Ilyen esetben a cselekmény akkor válik befejezetté, amikor a sértett levelet elolvasta.
4. A bűncselekmény szabálysértési alakzatát az 1999. évi LXIX. törvény 138. §-a tartalmazza. Eszerint aki mással szemben a becsület csorbítására alkalmas kifejezést használ vagy egyéb ilyen cselekményt követ el, ötvenezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
A "tettleges" becsületsértés a sértett testének bántalmazását vagy megalázó jellegű érintését jelenti, ezért a sértett gépkocsijának rothadt gyümölccsel való leöntése a becsületsértés szabálysértését valósítja meg (BH1984. 479.).
A tettleges becsületsértéssel egy időben tett szóbeli kijelentés nem értékelhető önálló szabálysértésként (BH1981. 135.).
5. A becsületsértés vétsége a Btk. 183. §-a alapján magánindítványra (Btk. 31. §) büntethető. A Be. 54. § (1) bekezdése alapján a vádat a magánvádló képviseli.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
180. § (1) a)-b), (2) - becsületsértés vétsége.
a becsület csorbítására alkalmas kifejezést használ, vagy egyéb ilyen cselekményt követ el, vétség miatt egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) Az (1) bekezdés szerint büntetendő, aki a becsületsértést tettlegesen követi el.
BH1998. 470. I. A polgármesteri hivatal által lefolytatott birtokháborítási eljárás során az ügyfélnek az a kijelentése, mely szerint azért tartja zárva a szobája ajtaját, mert attól tart, hogy a férje és annak édesanyja - a magánvádló - a szobába bemenve turkálnak a holmijai között: nem alkalmas a becsület csorbítására, ezért a becsületsértésnek sem a vétsége, sem a szabálysértése nem valósul meg [Btk. 180. §, Sztv. 96/B. §].
BH1998. 470. II. Amennyiben a becsület csorbítására objektíve alkalmas kijelentés a birtokháborítási eljárás során az ügyintéző kérdésére, az ügy tárgyával összefüggésben, szóban vagy írásban hangzott el, és a kijelentés megtétele az ügy elbírálása érdekében szükséges keretben történt: jogellenesség hiányában bűncselekmény nem valósul meg [Btk. 10. §, 179. § (1) bek., 180. § (1) bek.].
BH1998. 270. ilyen esetben csak a valóság bizonyításának a sikere vezethet az elkövetőnek a büntethetőséget kizáró okból való felmentésére (Btk. 179. §, 180. §, 181. §, 182. §).
BH1997. 274. A magánvádra indult büntetőeljárásban csak a bizonyítás foganatosításával, a tárgyaláson tisztázható, hogy a napilapban megjelent interjú a véleménynyilvánítás alkotmányos jogának a gyakorlását jelentette-e, vagy pedig a tényállás a magánvadló becsületének a csorbítására volt-e alkalmas [Be. 170. § (1) bek. a) pont, 261. § (1) bek., Btk. 180. § (1) bek. b) pont].
BH1995. 267. I. Ha a feljelentés szerint a rendőr a hivatalos eljárása során valakit bántalmazott, ez a cselekmény magánvádas eljárás keretében könnyű testi sértésként, illetve tettleges becsületsértésként akkor sem bírálható el, ha az ügyész a hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége miatt indított nyomozást, azért szüntette meg, mert magát a bántalmazást nem látta bizonyítottnak [Be. 54. §, Btk. 170. § (1) bek., 180. § (2) bek., 226. §].
BH1995. 77. A becsületsértés vétsége nem állapítható meg, ha a vádlott által az újságírónak távbeszélőkészüléken tett nyilatkozata a magánvádlóra nézve annak becsülete csorbítására alkalmas kifejezésként nem értékelhető, ugyanakkor azonban rosszalló értékítéletet foglal magában [Btk. 180. § (1) bek. b) pont].
BH1995. 6. A hatóságra vagy a hivatalos személyre tett lealacsonyító, szidalmazó, becsmérlő és az emberi méltóságot durván sértő kijelentések - az alkotmánybírósági határozat folytán - legfeljebb a becsületsértés vétségét valósítják meg, amely joghatályos magánindítvány alapján büntethető [Btk. 183. § (1) bek. a) pont, 180. §, 232. §, Be. 123. § (2) bek., 36/1994 (VI. 24.) AB sz. határozat].
BH1994. 644. A katonai függelmi viszonyokat közvetlenül sértő, a szolgálati tekintély megsértésének bűntettét és becsületsértés vétségét elkövető rendőrfőhadnaggyal szemben végrehajtásában próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztés és katonai mellékbüntetés alkalmazása [Btk. 180. § (2) bek., 356. § (1) bek. a) pont és (2) bek., 89. §, 104. § (1) bek., 133. §].
BH1994. 300. I. A bírálat, a kritika, a véleménynyilvánítás ténybeli valóságtartalma a büntetőeljárásban nem esik a "tényállítás" fogalma alá, ezért az ezt tartalmazó nyilatkozat nem alkalmas sem a rágalmazás, sem a becsületsértés megállapítására [Alkotmány 60. § (1) bek., 61. § (1) bek., Btk. 179. §, 180. §].
BH1994. 300. II. A gyalázkodó jellegű és az emberi méltóság sérelmével járó nyilatkozatok még abban az esetben is bűncselekmény megvalósítására alkalmasak, ha azok - formálisan - kritikai megjegyzésként kerülnek a nyilvánosságra [Btk. 179. §, 180. §].
BH1994. 171. I. A büntetőeljárás alá vont országgyűlési képviselő esetében a mentesség kérdésében a bíróságnak önállóan - az országgyűlési határozattól függetlenül - kell állást foglalnia; ez a mentesség nem terjed ki a büntetőtörvény szerinti becsület csorbítására alkalmas bűncselekményekre [Btk. 179. §, 180. §, 232. §, 1990. évi LV. tv. 2. §].
BH1994. 66. annak eldöntésénél, hogy a katona bűncselekménye miként minősül: katonai vagy nem katonai bűncselekmény-e - egyebek mellett - e szabályzat rendelkezéseit kell figyelembe venni [Btk. 351. § (1) bek., 358. § (1) bek., 180. § (2) bek.].
BH1992. 303. II. A tényállás teljes körű felderítésére és a bizonyítékok mérlegelésére magánvádas eljárásban is csak a tárgyaláson van lehetőség [Btk. 180. § (1) bek. b) pont. Be. 270. § (1) és (2) bek.].
BH1992. 154. A becsületsértés és rágalmazás sértettje lehet nemcsak a természetes, hanem a jogi személy, sőt az önálló jogképességgel nem, de kollektív társadalmi kötelezettségekkel rendelkező személyösszesség is [Btk. 179. §, 180. §, 183. § (1) bek.].
BH1988. 217. Az elhalt sírjára helyezett virágok széttépésével és szemétbe dobásával az elkövető a kegyeletsértés vétségét valósítja meg [Btk 180. § (2) bek., 181. §].
BH1988. 210. A hivatalos személy elleni erőszak bűntettének és tettleges becsületsértés vétségének bűnhalmazatban történt téves megállapítása [Btk 12. §. (1) bek., 229. §, 180. § (2) bek.].
BH1988. 66. I. Becsületes helyett rágalmazás törvénysértő megállapítása [Btk. 179. §, 180. § (1) bek. a) pont].
BH1986. 308. I. A tettleges becsületsértés vétsége megállapításának szempontjai [Btk. 180. § (2) bek.].
BH1985. 297. I. A kényszerítést megvalósító cselekmény során véghezvitt "más bűncselekmény"-en olyan magatartást kell érteni, amely maradéktalanul magában foglalja a kényszerítés törvényi tényállását [Btk. 174. §, 180. § (2) bek].
BH1985. 218. A magánvádlóhoz címzett zárt levélben közölt és a becsület csorbítására alkalmas tényállások abban az esetben is a becsületsértés megállapításának szolgálnak alapjául, ha azokat a magánvádló utóbb mások tudomására hozza [Btk. 179. § (1) bek., 180. § (1) bek., Sztv. 96/B § (1) bek.].
BH1985. 90. Kihívó közösségellenesség hiányában garázdaság helyett (tettleges) becsületsértés megállapítása [Btk. 180. § (2) bek., 271. § (1) bek.].
BH1985. 89. I. A becsületsértés és a könnyű testi sértés elhatárolása szempontjából nincs jelentősége annak, hogy a sértett sérüléseire vonatkozóan rendelkezésre áll-e orvosi igazolás [Btk. 170. § (1) bek., 180. § (2) bek.].
BH1984. 479. A "tettleges" becsületsértés a sértett testének bántalmazását vagy megalázó jellegű érintését jelenti, ezért a sértett gépkocsijának rothadt gyümölccsel való leöntése a becsületsértés szabálysértését valósítja meg [Btk. 180. §, Sztv. 96/B. § (1) bek.].
BH1984. 171. II. A garázdaság megállapítását nem akadályozza, ha az annak során (tettleges) becsületsértést, illetve a könnyű testi sértést szenvedettek nem kívánnak magánindítványt előterjeszteni [Btk. 31. §, 170. § (1) bek., 180. § (2) bek., BK 93. sz.]
BH1984. 135. A szóbeli becsületsértés önmagában nem fosztja meg az elkövetőt a testi épsége ellen irányuló tettleges támadással szembeni jogos védelemtől [Btk. 29. §, 170. §, 180. § (1) bek.].
BH1984. 46. I. Nem szemérem elleni erőszak büntette, hanem (tettleges) becsületsértés vétsége valósul meg, ha a kifejtett erőszak hatásfokában nem volt alkalmas a sértett nő komoly ellenállásának leküzdésére, továbbá ha az nem közvetlenül a fajtalanság véghezvitelét célozta [Btk. 198. § (1) bek., 180. § (2) bek.].
BH1984. 9. Aki a hivatalos intézkedése miatt az eljárt rendőrre akkor használ becsületet csorbító kijelentést, amikor az már nyugállományban van: a becsületsértés vétségét, nem pedig annak szabálysértését valósítja meg [Btk. 180. § (1) bek. a) pont, Sztv. 96/B. §].
BH1983. 385. A becsületsértő kijelentés használata akkor sem valósít meg rágalmazást, ha az más előtt hangzik el [Btk. 180. §, 179. § (1) bek., Sztv. 96/B. § (1) bek.].
BH1983. 224. A hivatalos személy megsértése vétségének és szabálysértésének elhatárolása során irányadó szempontok [Btk. 232. § (2) bek., 180. § (1) bek. a) pont, Sztv. 100. § (1) bek.].
BH1982. 406. Nyilvános helyen tettlegesen elkövetett becsületsértés esetén az iratoknak az ügyész részére megküldése, ha a cselekmény kirívóan közösségellenes volt [Btk. 180. § (2) bek., 271. §, Be. 313. § (3) bek. a) pont].
BH1982. 123. I. A testi sértés bűncselekményébe az azonos sértett sérelmére, azonos alkalommal elkövetett tettleges becsületsértés beolvad, igy bűnhalmazat megállapításának nincs helye [Btk. 12. § (1) bek., 170. § (1) bek., 180. § (2) bek.].
BH1981. 135. Tettleges becsületsértéssel egyidőben tett szóbeli kijelentés nem értékelhető önálló szabálysértésként [Btk. 180. § (2) bek.].
BH1981. 48. Az azonos sértett sérelmére, azonos alkalommal elkövetett rágalmazásba (és tettlegesen elkövetett becsületsértésbe) a szóbeli becsületsértés beolvad; ezzel szemben a rágalmazást és tettlegesen elkövetett becsületsértést bűnhalmazatban kell megállapítani [Btk. 12. § (1) bek., 179. §, 180. § (1) és (2) bek.].
Kegyeletsértés
181. § Aki halottat vagy emlékét a 179. vagy a 180. §-ban meghatározott módon meggyalázza, vétséget követ el, és az ott meghatározott büntetéssel büntetendő.
1. Az Alkotmány 59. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban mindenkit megillet a jóhírnévhez való jog. Ezen alkotmányos elven alapul a Btk. 181. §-ban meghatározott törvényi tényállás is, abból kiindulva, hogy a jóhírnévhez való jog nemcsak az ember életében, hanem halála után is védelemre szorul. A védelem a halott személy emlékén túl a holttestére és a temetkezési helyére is kiterjed.
A bűncselekmény jogi tárgya a halott emlékében megnyilvánuló társadalmi megbecsülés és a hozzátartozók kegyeletérzése.
2. A bűncselekmény elkövetési magatartása a halottnak vagy emlékének meggyalázása. Ezen részben olyan magatartás értendő, amely - ha élő személy ellen követték volna el - rágalmazás vagy becsületsértés vétségeként lenne büntetendő. Ilyen lehet a halott emlékének ápolására szolgáló síremlék, urna, emléktábla, kegyhely stb. megrongálása, szétrombolása, szétdúlása, beszennyezése, bemocskolása és ehhez hasonló egyéb magatartás is. Az elhalt sírjára helyezett virágok széttépésével és szemétbe dobásával az elkövető a kegyeletsértés vétségét valósítja meg (BH1988. 217.). Kegyeletsértő továbbá a boncolás kivételével a halott testének megcsonkítása, és a temetés kivételével a holttest megsemmisítése is.
3. A bűncselekmény alanya bárki - így a halott személy hozzátartozója, örököse is - lehet.
4. A bűncselekmény csak szándékosan követhető el. Az elkövető tudatának át kell fognia, hogy a meggyalázott halott. Ha élő személyt vél halottnak, akkor rágalmazásért vagy becsületsértésért vonható felelősségre, ha pedig a holtat élőnek véli, akkor cselekménye a Btk. 181. §-ba ütköző magatartásnak minősül.
5. A Btk. 181. § önálló büntetési tételeket nem tartalmaz, azokat a rágalmazásra és a becsületsértésre vonatkozó szabályok szerint kell alkalmazni. Ebből következően a síremlék, urna, emléktábla, kegyhely stb. meggyalázás esetén is a tettleges becsületsértésre megállapított szankciót kell figyelembe venni. A kegyeltsértés vétségénél továbbá irányadóak a Btk. 179. § (2) bekezdésében meghatározott minősített esetek, azzal, hogy a jelentős érdeksérelemnek, mint eredménynek a cselekménnyel összefüggésben értelemszerűen nem a passzív alanynál, de vele összefüggésben más személynél kell bekövetkeznie.
6. Ha a vádlott a temetőben levő síremlékeket megrongálja, magatartása a rongálásnak és ezzel valóságos heterogén alaki halmazatban kegyeletsértés vétségének minősül (BH1982. 321.).
7. A kegyeletsértés vétsége a Btk. 183. §-a alapján magánindítványra (Btk. 31. §) büntethető, amelynek előterjesztésére a sértett hozzátartozója és örököse is jogosult. A Be. 54. § (1) bekezdése alapján a vádat a magánvádló képviseli.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
181. § - kegyeletsértés vétsége.
BH1998. 270. ilyen esetben csak a valóság bizonyításának a sikere vezethet az elkövetőnek a büntethetőséget kizáró okból való felmentésére (Btk. 179. §, 180. §, 181. §, 182. §).
BH1998. 212. I. A kegyeletsértés vétségét az valósítja meg, aki a halottat vagy annak emlékét a becsület csorbítására alkalmas tény állításával, híresztelésével, ilyen tényre közvetlenül utaló kifejezés használatával, avagy a becsület csorbítására alkalmas kifejezés használatával meggyalázza (Btk. 181. §).
BH1988. 217. Az elhalt sírjára helyezett virágok széttépésével és szemétbe dobásával az elkövető a kegyeletsértés vétségét valósítja meg [Btk 180. § (2) bek., 181. §].
BH1982. 321. Ha a vádlott a temetőben levő síremlékeket megrongálja, magatartása a rongáláson túlmenően a kegyeletsértés vétségét is megvalósítja [Btk. 181. §, 324. §].
A valóság bizonyítása
182. § (1) A 179-181. §-ban meghatározott bűncselekmények miatt nem büntethető az elkövető, ha a becsület csorbítására alkalmas tény valónak bizonyul.
(2) A valóság bizonyításának akkor van helye, ha a tény állítását, híresztelését, illetve az arra közvetlenül utaló kifejezés használatát a közérdek vagy bárkinek a jogos érdeke indokolta.
A rágalmazás, a becsületsértés és a kegyeletsértés vétségeinek nem tényállási eleme, hogy a becsület csorbítására alkalmas tényállítás, híresztelés, tényre utaló kifejezés használata valótlan legyen, következésképpen e bűncselekmények igaz tényállítás esetén is megvalósulhatnak. A szólásszabadság alkotmányos elvéből következően a valós tényállítások nem minősülhetnének bűncselekménynek. Ugyanakkor a jóhírnév, a becsület és az emberi méltóság védelme is ezzel egyenértékű alkotmányos alapjog. A két, egymással ellentétesnek tűnő alkotmányjogi szabályt a büntetőjog akként hangolta össze, hogy büntethetőséget kizáró okot fogalmazott meg arra az esetre, ha valós, ám becsületcsorbító tényállítást, híresztelést, illetve arra közvetlenül utaló kifejezés használatát a közérdek avagy bárkinek a jogos érdeke tette indokolttá.
A valóság bizonyításának tárgya csak tényállítás, híresztelés, illetve tényre közvetlenül utaló kifejezés használata lehet (BH1994. 356.). Ezzel szemben nem képezheti valóság bizonyításának tárgyát a kritika, a vélemény, az értékítélet, a minősítés. Nincs helye valóság bizonyításának akkor sem, ha a becsületsértés ténytartalom nélküli, gyalázkodó, szidalmazó kifejezésekkel történt.
Közérdek minden ami, az államot, a társadalmat, azok intézményeit, valamint meghatározott csoportjait érinti. Az érdek jellege közömbös. A valóság bizonyításának tárgya lehet a politikai, gazdasági, kulturális stb. területet érintő minden tény. A rágalmazás alapjául szolgáló, a becsület csorbítására alkalmas tényállítás tekintetében a valóság bizonyítása elrendelésének van helye, ha közérdek fűződik ahhoz, hogy az iskolaigazgatói állásba erkölcsileg feddhetetlen személy kerüljön (BH1994. 295.).
A magánérdek olyan tényekhez fűződhet, amely a sértett személyi, családi, vagyoni, erkölcsi helyzetének megítélését érinti.
A valóság bizonyításának az elrendelésekor azt kell vizsgálni, hogy a tényállítás, híresztelés, tényre közvetlenül utaló kifejezés használatához fűződő érdek és a becsületet ért támadással okozott jogsérelem milyen viszonyban áll egymással, nincs-e aránytalanság a kétféle érdek között. Sajtóközlemény esetén a cikk egészének vizsgálata alapján lehet megalapozottan állást foglalni abban a kérdésben, hogy a magánvádlót érintő, a valóságnak megfelelő tényállításoknak az újságíró részéről történt megtétele mennyiben volt szükséges (BH1988. 128.).
Ha ugyanis a tényállítás valóságos, ám annak közlését, illetve híresztelését nem indokolta sem közérdek, sem magánérdek, akkor a bűncselekmény (rágalmazás, becsületsértés, illetve kegyeletsértés) megvalósul. A gyakorlatban előfordulhat, hogy a bíróság csak a bizonyítási eljárás lefolytatása után állapítja meg, hogy bár a becsület csorbítására alkalmas tényállítás a valóságnak megfelelő volt, de azt nem indokolta sem közérdek, sem magánérdek. Ilyen esetben is meg kell állapítani a terhelt büntetőjogi felelősségét.
Következésképpen a valóság bizonyításának első fázisa abban állást foglalni, hogy amennyiben - a későbbi bizonyítás eredményeként megállapíthatóan - a valós tény alkalmazása közérdeket vagy jogos magánérdeket szolgált-e. Nemleges esetben nincs helye valóság bizonyításának.
Valóság bizonyításának elrendelésére a magánvádló, a vádlott, a magánvádló jogi képviselője, a vádlott védője és az ügyész (ha a vád képviseletét átvette) tehet indítványt, de a bíróság azt indítvány hiányában hivatalból is elrendelheti. A büntetőügyben folytatott eljárásról közölt sajtótudósítás kapcsán a rágalmazás miatt indult büntetőügyben nem mellőzhető a valóság bizonyítása (BH1997. 162). A becsület csorbítására alkalmas tény állításával elkövetett bűncselekmények elbírálása során a közérdek, illetőleg a jogos magánérdek fennállása esetén a valóság bizonyítását - akár hivatalból is - el kell rendelni és le kell folytatni (BH1997. 162.). A valóság bizonyításának elrendelése tárgyában hozott határozat pervezető végzés, ami ellen önálló jogorvoslatnak nincs helye. A végzés az ügydöntő határozat elleni jogorvoslatban sérelmezhető. A rágalmazás miatt indított büntetőügyben a valóság bizonyítása kérdésében hivatalból és alakszerű határozat mellőzésével kell dönteni (BH1992. 226.).
Valóság bizonyításának elrendelése esetén a bizonyítási teher megfordul, és ez esetben a vádlott köteles bizonyítani, hogy amit állított az igaz. Értelemszerűen a magánvádlónak is joga van bizonyítási indítvány előterjesztésére, és a bíróságnak hivatalból is el kell rendelnie az általa szükségesnek tartott bizonyítás lefolytatását. A valóság bizonyítása során alapvetően azt kell bizonyítani amit az elkövető állított, ez határozza meg a lefolytatandó bizonyítás kereteit.
A valóság bizonyítása akkor eredményes, ha az állított tény lényegileg valósnak bizonyult, az nem szükséges, hogy minden a sértett becsületét nem csorbító mellékkörülményt, illetve részlet is bizonyítást nyerjen. Több becsület csorbítására alkalmas tényállítás esetén, ha azok közül nem mindegyik esetében eredményes a valóság bizonyítása, akkor a terhelt büntetőjogi felelősségét ez utóbbiakban meg kell állapítani.
A valóságbizonyítás sikertelensége esetén a bűncselekmény attól függetlenül megállapítható, hogy az elkövető az állított tényt esetleg valónak tudta. Következésképpen a terhelt nem hivatkozhat eredményesen a ténybeli tévedésre. A rágalmazó tényállítás valóságát, illetve valótlanságát ugyanis az elkövető tudatának nem kell átfognia.
BH1999. 540. II. Ha a valóság bizonyításának a törvényben foglalt feltételei fennállnak - a bizonyítási teherre és az ártatlanság vélelmére vonatkozó alapelvekkel szemben -, a terhelt terhére kell felróni a bizonyításnak bármely okból való sikertelenségét [Btk. 179. §, 182. §, Be. 3. § (2) bek., 61. § (4) bek.].
BH1999. 434. ilyenkor - annak törvényi feltételei esetében - a valóság bizonyításának helye lehet [Btk. 10. §, 179. § (2) bek. b) pont, 182. §].
BH1998. 570. II. Ha bűncselekmény hiányában történő felmentésnek van helye, a valóság bizonyításának - mint büntethetőséget kizáró oknak - a vizsgálata szükségtelen [Btk. 179. §, 182. § (2) bek., Be. 214. § (3) bek. a) és c) pont].
BH1998. 412. III. Minthogy a rágalmazás a való tények állítása (híresztelése) esetében is megállapítható, a valóság bizonyítása esetében az ártatlanság vélelméből folyó bizonyítási főszabály olyan vonatkozásban "megfordul", hogy a közérdek vagy bárkinek a jogos (magán) érdeke fennállása esetén nem a magánvádlót terheli annak a kötelezettsége, hogy az elkövető által állított (híresztelt) tény valóságtartalma ellentétes az objektív valósággal, hanem a vádlott köteles bizonyítani az általa állított (híresztelt) tény valóságtartalmát [Btk. 179. §, 182. §, Be. 3. § (2) bek.].
BH1998. 270. ilyen esetben csak a valóság bizonyításának a sikere vezethet az elkövetőnek a büntethetőséget kizáró okból való felmentésére (Btk. 179. §, 180. §, 181. §, 182. §).
BH1998. 161. A nagy nyilvánosság előtt elkövetett rágalmazás vétsége miatt indított büntetőügyben a magánvádló becsületét érintő tények valóságának a bebizonyítása esetén sem kerülhet sor a Btk. 182. §-ának (1) bekezdésén alapuló felmentésre, ha a bíróság a bizonyítási eljárás lefolytatása után arra a megállapításra jut, hogy sem közérdek, sem jogos magánérdek nem áll fenn, így a valóság bizonyítása tévesen történt [Btk. 179. § (2) bek. b) pont, 182. §].
BH1997. 162. I. A büntetőügyben folytatott eljárásról közölt sajtótudósítás kapcsán a rágalmazás miatt indult büntetőügyben nem mellőzhető a valóság bizonyítása [Btk. 179. §, 182. § (2) bek.].
BH1996. 80. A rágalmazás vétsége miatt eljárt bíróságoknak a valóság bizonyítása körében a közérdek, illetőleg a jogos magánérdek fennállása kérdésében elfoglalt álláspontja - mint büntető anyagi jogi kérdés - a felülvizsgálati eljárásban érdemben támadható [Be. 284. § (1) bek. a) pont, Btk. 179. § (2) bek., b) pont, 182. § (2) bek., 22. § i) pont].
BH1994. 357. I. A rágalmazás vétsége miatt folyamatba tett büntetőügyben - közérdekből - a valóság bizonyítása elrendelésének van helye, ha a terheltnek az országgyűlési képviselő magánvádlóra nézve tett tényállítása szerint a politikai párt pénzét önös érdektől vezetve, a maga részére használta fel [Btk. 179. § (1) és (2) bek. b) pont, 182. § (1) és (2) bek.].
BH1994. 356. A valóság bizonyításának nem csupán a tényállítás, hanem a híresztelés és a tényre közvetlenül utaló kifejezés használata esetén is helye van, feltéve, hogy azt a közérdek vagy a jogos magánérdek indokolttá teszi (Btk. 179. §, 182. §).
BH1994. 295. II. A rágalmazás alapjául szolgáló, a becsület csorbítására alkalmas tényállítás tekintetében a valóság bizonyítása elrendelésének van helye, ha közérdek fűződik ahhoz, hogy az iskolaigazgatói állásba erkölcsileg feddhetetlen személy kerüljön [Btk. 182. §].
BH1994. 171. IV. A becsület csorbítására alkalmas tény állításával elkövetett bűncselekmények elbírálása során a közérdek, illetőleg a jogos magánérdek fennállása esetén a valóság bizonyítását - akár hivatalból is - el kell rendelni és le kell folytatni, melynek nem feltétele az ezzel kapcsolatos alakszerű bírósági határozat meghozatala [Btk. 182. §, 232. § (4) bek.].
BH1993. 595. I. A folyamatban levő büntetőeljárásról a hatóságtól nyert információ alapján az országos hetilapban megjelent tudósításnak a helyi lapban történő közzététele nem valósítja meg a nagy nyilvánosság előtt elkövetett rágalmazás vétségét [Btk. 179. § (1) bek., (2) bek. b) pont, 182. §).
BH1992. 226. III. A rágalmazás miatt indított büntetőügyben a valóság bizonyítása kérdésében hivatalból és alakszerű határozat mellőzésével kell dönteni; elrendelésének feltétele, hogy az a közérdek vagy bárkinek a jogos érdeke indokolttá tegye [Btk. 182. §, 179. §].
BH1988. 128. Sajtóközlemény esetén a cikk egészének vizsgálata alapján lehet megalapozottan állást foglalni abban a kérdésben, hogy a magánvádlót érintő, a valóságnak megfelelő tényállításoknak az újságíró részéről történt megtétele mennyiben volt szükséges [Btk 182. §, 179. §].
BH1988. 66. II. A valóság bizonyítása elrendelésének szempontjai [Btk. 182. §].
Magánindítvány és kívánat
183. § (1) A 176-177. és a 178-181. §-ban meghatározott bűncselekmények elkövetői magánindítványra büntethetők.
1. A szabadság és az emberi méltóság elleni bűncselekményekkel okozott sérelem főként magánjellegű, és a cselekmények egyik részénél a sértett és az elkövető közötti viszonyból kiindulva a jogalkotó a sértett döntésére bízta, hogy nevezett kívánja-e a büntetőeljárás lefolytatását. Ez utóbbi körbe tartozó magatartások többsége esetén a büntetőeljárást is speciális magánvádas eljárás szabályai szerint kell lefolytatni.
A büntetőeljárás a Btk. 31. §-ában meghatározott magánindítvány alapján a Be. 123. §-ában írtak szerint indul és azt
a) a magánvádas eljárás (Be. XIV. Fejezet) szabályai szerint kell lefolytatni, ha az eljárás tárgya
- magántitok megsértésének vétsége;
- levéltitok megsértésének vétsége és bűntette;
- rágalmazás vétsége;
- becsületsértés vétsége;
- kegyeletsértés vétsége.
b) ha a becsületsértés vétségének, illetve a rágalmazás vétségének a sértettje diplomáciai és a nemzetközi jogon alapuló egyéb személyes mentességet élvező személy, akkor a büntetőeljárás csak a sértettnek a diplomáciai úton kijelentett indítványára folytatható le. Ha a büntető törvény szerint büntető eljárásnak csak kívánatra van helye, annak hiánya esetén a nyomozás elrendelhető, de az csak a halaszthatatlan nyomozási cselekményekre terjedhet ki (Be. 124. §).
c) a büntetőeljárás a Btk. 31. §-ában meghatározott magánindítvány alapján a Be. 123. §-ában írtak szerint indul, de azt az általános szabályok szerint kell lefolytatni magánlaksértés vétsége és bűntette esetén
2. A magánindítvány előterjesztésére jogosultak körét a Btk. 31. §-a határozza meg. Az ott írt szabályokat a Be. 183. § (2) bekezdése azzal egészíti ki, hogy kegyeletsértés esetén a magánindítvány előterjesztésére a sértett hozzátartozóján kívül az örököse is jogosult, ez utóbbi tehát a Btk. 137. § (5) bekezdésében megjelölt alanyi körbe nem tartozó személy is lehet, függetlenül attól, hogy egyébként törvényes vagy végrendeleti örökös-e. Amennyiben jogi személy az örökös, akkor annak képviselője is jogosult a magánindítvány előterjesztésére.
A hatóság vagy a hivatalos személy sérelmére elkövetett becsületsértés, illetőleg rágalmazás miatt indult eljárás magánvádas. Az elkövető akkor büntethető, ha a sértett joghatályos magánindítványt terjeszt elő (BK. 156., BH1995. 6.).
BK 156. szám
A hatóság vagy a hivatalos személy sérelmére elkövetett becsületsértés, illetőleg rágalmazás miatt indult eljárás magánvádas. Az elkövető akkor büntethető, ha a sértett joghatályos magánindítványt terjeszt elő.
(2) A 181. § esetén a magánindítványt az elhalt hozzátartozója és örököse terjesztheti elő.
(3) A diplomáciai és a nemzetközi jogon alapuló egyéb személyes mentességet élvező személy sérelmére elkövetett rágalmazás vagy becsületsértés a sértett diplomáciai úton kijelentett kívánatára büntethető.
BH2000. 434. A magántitok megsértésének vétsége miatt előterjesztett magánindítvány elkésett, ha a magánvádló az elkövető kilétének a tudomásszerzésétől számított 30 napon túl terjeszti elő a magánindítványát [Btk. 177. § (1) és (2) bek., 183. § (1) bek., 22. § h) pont, Be. 123. § (3) bek., 170. § (1) bek. c) pont, 317. §].
BH1995. 6. A hatóságra vagy a hivatalos személyre tett lealacsonyító, szidalmazó, becsmérlő és az emberi méltóságot durván sértő kijelentések - az alkotmánybírósági határozat folytán - legfeljebb a becsületsértés vétségét valósítják meg, amely joghatályos magánindítvány alapján büntethető [Btk. 183. § (1) bek. a) pont, 180. §, 232. §, Be. 123. § (2) bek., 36/1994 (VI. 24.) AB sz. határozat].
BH1994. 73. Büntetőeljárás során okozott, jó hírnév sérelme miatt érvényesített személyiségvédelmi igény elbírásának szempontjai [Ptk. 78. § (1)-(2) bek., Pp. 9. § (1)-(2) bek., 130. § (1) bek. i) pont, 157. §, Btk. 183. §, Be. 54. § (1) bek., 213. § (1) bek. b) pont, 312. § (2) bek.].
BH1994. 8. II. A sajtóközleményben vagy a könyvben megvalósult rágalmazó tényállítás esetén a magánvádlónak nem kell tételesen bizonyítania, hogy a cselekmény elkövetése, illetőleg az elkövető kiléte pontosan mely időpontban jutott a tudomására, hanem elegendő annak a valószínűsítése is [Be. 123. § (1) és (3) bek., Btk. 183. § (1) bek.].
BH1992. 154. A becsületsértés és rágalmazás sértettje lehet nemcsak a természetes, hanem a jogi személy, sőt az önálló jogképességgel nem, de kollektív társadalmi kötelezettségekkel rendelkező személyösszesség is [Btk. 179. §, 180. §, 183. § (1) bek.].
BH1982. 42. A magánlaksértés alap- és minősített esete magánindítványra büntethető, de közvádra üldözendő bűncselekmény, ezért az emiatt tett feljelentést a bíróság köteles az ügyészséghez megküldeni [Be. 54. § (1) bek., 313. § (3) bek. a) pont, Btk. 176. §, 183. § (1) bek.].
Értelmező rendelkezés
183/A. § A 170. § és a 175/A. § alkalmazásában a tizenkettedik életévét be nem töltött személyt védekezésre képtelennek kell tekinteni.
Emberrablás esetén amennyiben a sértett az elkövetési magatartás kifejtésekor a tizenkettedik életévét még nem töltötte be, - függetlenül fizikai erejétől, értelmi képességétől, testi fejlettségétől illetve esetleges felfegyverkezettségétől - védekezésre képtelen állapotban lévőnek kell tekinteni. A Btk. ezen értelmező rendelkezését az 1993. évi XVII. törvény 42. §-a vezette be, és 1993. május 15. napjától hatályos.
Az 1997. évi LXXIII. törvény 13. § (2) bekezdése módosította a testi sértés (Btk. 170. §) törvényi tényállását, amely kiegészült a (3) bekezdéssel, és minősített esetként rendeli büntetni a védekezésre képtelen személy sérelmére történő elkövetést. Az értelmező rendelkezés módosítása akkor nem történt meg. Ezen hiányosságot pótolta az 1998. évi LXXXVII. törvény 46. §-a.
E rendelkezések összhangban állnak a Btk. 210. §-ában írt szabállyal is.
XIII. fejezet
A közlekedési bűncselekmények
A közlekedés biztonsága elleni bűncselekmény
184. § (1) Aki közlekedési útvonal, jármű, üzemi berendezés vagy ezek tartozéka megrongálásával, akadály létesítésével, közlekedési jelzés eltávolításával vagy megváltoztatásával, megtévesztő jelzéssel, közlekedő jármű vezetője ellen erőszak vagy fenyegetés alkalmazásával avagy más, hasonló módon a vasúti, légi, vízi vagy közúti közlekedés biztonságát veszélyezteti, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés
a) öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény súlyos testi sértést,
b) két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást, vagy tömegszerencsétlenséget,
c) öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény halált,
d) öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény halálos tömegszerencsétlenséget
1. A bűncselekmény jogi tárgya a vasúti, légi, vízi és a közúti közlekedés biztonsága, amely magában foglalja a közlekedésben résztvevő személyek életét, testi épségét, egészségét, vagyoni érdekeinek védelmét, a balesetmentes közlekedés tárgyi feltételeinek sértetlenségét.
A bűncselekmény megvalósulásának nem feltétele, hogy az elkövető magatartásával okozati összefüggésben baleset bekövetkezzen, elegendő, ha az elkövető magatartása a bekövetkezés távoli veszélyét idézi elő.
2. Az elkövetés tárgyai
a) közlekedési útvonal,
b) jármű,
c) üzemi berendezés vagy ezek tartozékai,
d) közlekedési jelzés
e) a közlekedési jármű vezetője mint passzív alany.
ad a) A "közlekedési útvonal" fogalmát sem a törvény, sem más, igazgatási jogszabály nem határozza meg. A Legfelsőbb Bíróság a következő iránymutatást adta "minden olyan közterületen, ahol a közlekedés szokásos, bizonyos korlátok között megengedett és a közterület jellegénél, méreteinél fogva bizonyos közlekedési rend betartása szükséges, a közlekedés biztonsága érdekében a KRESZ szabályait alkalmazni kell és az utóbbi szempontjából közútnak kell tekinteni". A közlekedési útvonal fogalomkörébe tartozik tehát bármely közlekedési ágazathoz tartozó jármű által a közlekedés számára igénybe vehető terület, így a KRESZ 1. számú függelékének I. fejezetében a)-tól o) pontig megjelölt közút, valamint magánút, a vasútvonal, a villamospálya-test, a légifolyosó, a kifutó és leszállópálya, valamint a vízi járművek általhasználni rendelt útvonalak.
ad b) A "jármű" fogalmát ugyancsak tágan kell értelmezni. Jármű a közlekedés lebonyolítására szolgáló eszköz, azaz a vasúti, légi, vízi, illetőleg közúti járművek és egyéb közlekedési eszközök. A közúti járművek fogalmát a KRESZ 1. számú függelék II. fejezetének a)-tól sz) pontjai határozzák meg.
ad c) "Az üzemi berendezés és ezek tartozékai" fogalmát is szélesebb körben kell értelmezni. Az üzemi berendezések alatt olyan felszerelést, szerkezetet, készüléket, építményt értünk, amelyek a közlekedés biztonságát közvetlenül szolgálják, az üzemi berendezés tartozékai közé pedig olyan járulékos tárgyak tartoznak, amelyek a berendezés részét képezik, annak biztonságos és zavartalan működését hivatottak biztosítani. Ilyenek tekinthetjük a sorompókat, fénysorompókat, jelzőket és az ezek működését biztosító kábeleket, akkumulátort.
Erre figyelemmel az ítélkezési gyakorlat a közút és a vasút kereszteződésében elhelyezett fénysorompó megrongálása esetén akkor is megvalósultnak tekinti a bűncselekményt, ha a rongálás következtében a jelző működőképtelenséget jelez (BH1990. 457.), továbbá, ha a vasúti jelző - betápláló kábelének elvágása miatt - hamis foglaltsági jelzést ad (BH1992. 76.), illetőleg, ha az elkövető a fénysorompónak akár a fehér, akár a piros színű fényjelzést adó berendezését rongálja meg (BH1991. 268.).
A légi közlekedésben a repülőgépek irányítását szolgáló elektronikus és hírközlő-berendezések,az ezek működtetését elősegítő komputerek, míg a vízi közlekedésben annak biztonságát segítő elektronikus és mechanikai eszközök, rádió-berendezések stb. tekinthetők ilyennek.
A közúti közlekedés területén különösen fontosak a gyalogos- és járműforgalom irányítására szolgáló fényjelzőkészülékek.
ad d) A "közlekedési jelzések" azok a jelzőberendezések és jelzőtáblák, amelyek a közlekedés zavartalanságát, a járművezetők tájékoztatását, a közlekedés biztonságát szolgálják, és kötelező erővel szabályozzák a közlekedés rendjét. De ilyennek kell tekinteni a rádión vagy faxon adott utasításokat, a révkalauz utasítását, a jelzőőr által adott szóbeli utasítást, de a karjelzést is, amelyet a jármű vezetője köteles követni.
A közúti közlekedési jelzőtáblákat a KRESZ 10. §-ának (1) bekezdése foglalja magában.
ad e) A "jármű vezetőjén" kell érteni azt a személyt, aki a járművet ténylegesen vezeti, haladását irányítja. Az ítélkezési gyakorlat értelmében járművezetőnek kell tekinteni a kerékpárost (BH1984. 264., BH1990. 290.) és a segédmotoros-kerékpár vezetőjét is (BH1992. 379.).
3. A bűncselekményt megvalósító elkövetési magatartások
a) megrongálás,
b) akadály létesítése,
c) a közlekedési jelzés eltávolítása vagy megváltoztatása, illetőleg megtévesztő jelzés,
d) a közlekedő jármű vezetője ellen erőszak vagy fenyegetés alkalmazása,
e) más hasonló módon elkövetett cselekmény.
Ezek általában aktív magatartás tanúsítását jelentik, de nem kizárt a mulasztással történő elkövetés sem.
ad a) A " rongálás" a közlekedési útvonal, jármű, üzemi berendezés vagy ezek tartozékai ellen irányul és olyan jellegűnek, illetve fokúnak kell lennie, amely alkalmas a közlekedés biztonságának veszélyeztetésére. A rongálás következtében az elkövetési tárgy megsemmisül, használhatatlanná válik. E szempontból járműnek kell tekinteni a közúti közlekedés területén a lovas kocsit és a kerékpárt is. Míg a közlekedési útvonal, illetve üzemi berendezés vagy tartozékának megrongálása többnyire alkalmas a veszélyhelyzet előidézésére, addig a járműrongálások részletesebb vizsgálatot igényelnek. Nyilvánvaló, hogy a rongálási cselekmény csak akkor alkalmas a bűncselekmény megállapítására, ha következményeként a közlekedés biztonságának reális veszélye fennáll. Amennyiben maga a cselekmény nem alkalmas a közlekedés biztonságának veszélyeztetésére, - esetlegesen - rongálásként, közérdekű üzem működésének megzavarásaként minősülhet (Ilyen lehet pl. a vasúti kocsi ülésének összehasogatása, a tömegközlekedési jármű olyan jellegű megrongálása, amelynek következtében az nem indulhat el a telephelyről stb.).
Nincs jelentősége a bűncselekmény megvalósulása szempontjából a rongálással okozott vagyoni kár összegének. Az ítélkezési gyakorlat értelmében akkor is megállapítható a 184. § szerinti bűncselekmény, ha az elkövető a vasút és közút kereszteződésében elhelyezett fénysorompó jelentéktelen értéket képviselő világítótestét elviszi, vagy a rézanyag értékesítése céljából a betápláló kábel vezetékét elvágja (BH1991. 268., BH1990. 457., BH1992. 76.).
A közlekedési útvonal megrongálását jelentheti például az útvonalon árok vagy gödör ásása,a közúti útvezető oszlopok megrongálása, összetörése (BH1985. 292.), a vasúti elektromos berendezés megrongálása, a vasúti sínek összekötő-csavarjainak eltávolítása stb.
ad b) "akadály létesítése a közlekedési útvonalon" minden, a vasúti, légi, vízi vagy közúton - akár szándékosan, akár gondatlanul - elhelyezett vagy ott hagyott tárgy, amely miatt a közlekedés biztonságos lebonyolítása nem lehetséges, illetve amely a közlekedésben résztvevőkre reális veszélyt jelent. Ilyennek tekinthetjük a vasúton vagy közúton elhagyott, kivilágítatlan járművet, a vasúti sínpályán torlasz emelését, talpfa elhelyezését, az útburkolat - figyelmeztetés nélküli - felbontását, csuszást előidéző olaj kiengedését az úttestre, kövek dobálását a közútra stb.
ad c) A járművezetők tájékoztatását, a közlekedés zavartalan lebonyolítását különféle jelzőberendezések és jelzőtáblák biztosítják. Bármilyen jelzés, jelzőtábla, fényjelző-készülék, útburkolati jel, jelzőberendezés leszerelése, elvitele, elmozdítása a "közlekedési jelzés eltávolítását" jelenti. Ilyennek tekinti az ítélkezési gyakorlat, ha az elkövető ittasan, garázda indítékból fakadóan az út szélességét jelző oszlopokat kidönti, illetőleg, ha a közúti jelzőtáblákat leszereli vagy helyükről elviszi. "A közúti jelzés megváltoztatása" jelenthet bármilyen olyan magatartást, amelynek következtében - bár a jelzés, jelzőtábla stb. - a helyén marad, de a közlekedés résztvevői számára az eredetitől eltérő és ez által veszélyt jelentő utasítást ad. Például a megengedett legnagyobb sebességet jelző feloldása, a tilalmat jelző táblára tilalmat feloldó jelzés festése stb.
"Megtévesztő jelzés alkalmazása" alatt olyan magatartást kell érteni, amely alkalmas a közlekedés résztvevőinek félrevezetésére, tévedésbe ejtésére. Például a kötelező haladási irányt jelző közúti tábla elfordítása. Azonban nem csak a jelzőberendezésekkel, jelzőtáblákkal valósítható meg e magatartás, hanem mindenfajta olyan irányjelző tevékenységgel - karjelzés, fényjelzés -, amely félrevezetheti a jármű vezetőjét az adott közlekedési szituációban (pl. tolatásnál, előzésnél, kikötésnél stb.).
ad d) "A jármű vezetője elleni erőszak vagy fenyegetés alkalmazása" csak akkor alkalmas a bűncselekmény megállapítására, ha az a járművön, a jármű közlekedésének folyamatában, haladásában valósul meg. Más bűncselekmény megállapítására adhat alapot, ha az elkövetési magatartás a közlekedés biztonságát nem veszélyezteti. Az erőszak fogalmán alatt mind a járművezető akaratát megbénító, lenyűgöző hatású (vis absoluta), mind az akarat hajlítására szolgáló (vis compulsiva) kényszert is értjük. Ez lehet közvetlenül, de közvetve is a járművezető ellen irányuló, amikor a dolog elleni erőszak tevődik át a járművezetőre. Erre figyelemmel az ítélkezési gyakorlat az elkövetést ennek az elkövetési magatartásnak a megvalósulását állapította meg akkor, amikor a gyalogosan haladó elkövető a személygépkocsi szélvédő üvegére dobott kővel igyekezett a vezetőt megállásra kényszeríteni, illetőleg akkor, amikor az elkövető a közúton segédmotoros kerékpáron haladó személyt kővel dobálta meg. Halált okozó közlekedés biztonsága elleni bűncselekményt állapított meg a bíróság, amikor az elkövetők a lovas kocsi hajtó személytől - mint a jármű vezetőjétől - a gyeplőt erőszakkal elragadták, ennek következtében a lovasfogat irányíthatatlanná vált és a fogat hajtója olyan súlyos sérülést szenvedett, amelynek következtében életét vesztette (BH1993. 279.).
Fenyegetésen a Btk. 138. §-a értelmében olyan súlyos hátrány kilátásba helyezését értjük, amely alkalmas arra, hogy a megfenyegetettben komoly félelmet keltsen.
ad e) A "más hasonló módon elkövetett cselekmény" alatt érthetünk minden olyan elkövetési magatartást, amely hatásában alkalmas a közlekedés biztonságának veszélyeztetésére. Ennek alapján látta megállapíthatónak a bűncselekmény megvalósulását a bíróság, amikor az elkövető a szabályosan végrehajtott tarlóégetési munkálatokat végezte, és az e miatt keletkezett sűrű füst a nagy forgalmú országúton közúti balesetet okozott (BH1986. 488.).
4. A bűncselekmény elkövetője csak kívülálló, vagyis csak olyan személy lehet, aki nem áll a közlekedési szabályok hatálya alatt. Ide kell értenünk azonban azokat a személyeket is, akik a számukra előírt foglalkozási szabályt szegik meg, és a baleset vagy veszélyhelyzet előidézéséért büntetőjogi felelősségük megállapítható. Ennek jellemző példája, amikor az autószerelő szakszerűtlenül végzi a rábízott gépkocsi javítását, és a gépkocsi vezetője - a gépkocsi műszaki hibája miatt - balesetet okoz.
E körben figyelembe kell vennünk, hogy a különböző közlekedési ágazatokra vonatkozó szabályok nem mindegyike irányadó a más közlekedési területen dolgozó személyre. Ebből következik, hogy a saját közlekedési ágazatra vonatkozó szabályok megszegésével megvalósított veszélyeztetési cselekmény - kívülállóként - más közlekedési ágazat területén alkalmas lehet a közlekedés biztonságát sértő bűncselekmény megállapítására,s ilyenkor bűnhalmazat megállapítására kerül sor.
5. A magatartás következménye a vasúti, légi, vízi vagy közúti közlekedés biztonságának veszélye,azaz olyan helyzet, amely nagy valószínűséggel, de nem szükségszerűen magában foglalja a sérelem, baleset bekövetkezésének lehetőségét. Ez a veszélyfogalom tágabb, mint a Btk. 186. § szerinti közvetlen veszély és szűkebb, mint a Btk. 185. § szerinti absztrakt veszély fogalma. Az elkövetési magatartásnak alkalmasnak kell lennie a közlekedés biztonságának reális veszélyeztetésére. Ennek vizsgálatánál,figyelembe kell venni a közlekedési ágazatot, a közlekedési útvonalat, a közlekedésben résztvevő járművek tömegét, súlyát stb.
A bűncselekmény megállapításának feltétele az elkövetési magatartás és a bekövetkezett eredmény - a veszélyhelyzet kialakulása - közötti okozati összefüggés fennállása. Ennek az okozati összefüggésnek közvetlennek és jogilag relevánsnak kell lennie. Ez azt jelenti, hogy az elkövető magatartása indítja el azt a folyamatot,amely más vagy mások élete, testi épsége sérelmének, illetőleg jelentős anyagi kár bekövetkezésének a nagy valószínűségű, de nem feltétlenül biztos bekövetkezését idézi elő.
6. A közlekedés biztonsága elleni bűncselekmény alapesete szándékos veszélyeztetési bűncselekmény, ebből következően az elkövető tudatának át kell fognia magatartásának következményét, a közlekedés biztonságának reális veszélyeztetését, annak megvalósulását előre látnia kell, illetőleg kifejezetten kívánnia kell.
Mint ahogy valamennyi veszélyeztetési bűncselekménynél, a szándék kizárólag a veszélyhelyzet előidézésére terjedhet ki. Ebből egyrészt következik, hogy a bűncselekmény kísérlete fogalmilag kizárt, másrészt, hogy amennyiben az elkövető szándéka - akár egyenesen, akár eshetőlegesen - a veszélyhelyzeten túlmenően a testi sérülés vagy a halál előidézésére is kiterjed; nem a Btk. 184. § szerinti bűncselekmény, hanem- eredménytől függően - a Btk. XII. fejezetében szabályozott valamely személy elleni bűncselekmény megállapítását alapozza meg.
7. A Btk. 184. § (3) bekezdése szabályozza a bűncselekmény gondatlan alakzatait. Ez egyrészt akkor kerülhet megállapításra, ha az elkövetési magatartás gondatlan, másrészt,ha az elkövetési magatartás bár szándékos, de az elkövetőt a veszélyhelyzet előidézése tekintetében akár tudatos,akár hanyag gondatlanság terheli.
Az elkövetési magatartások többsége gondatlanságból is megvalósítható, de például a járművezető elleni erőszak vagy fenyegetés alkalmazása csak szándékosan valósulhat meg.
A bíróság a szándékos elkövetési magatartás ellenére is az eredményt illetően gondatlan bűncselekményt állapított meg annak a termelőszövetkezeti agronómusnak az esetében, aki az öntözés céljából az országút felületének a megbontásával vízvezetékcső lefektetésére adott utasítást, de megfelelő jelzőtáblák, világítótestek elhelyezéséről, jelzőőrök alkalmazásáról nem gondoskodott. Ennek következtében egy motorkerékpáros - aki időben nem vette észre a közúton létesített akadályt - súlyos sérüléssel járó balesetet szenvedett. Hanyag gondatlanságot állapított meg a bíróság annak a mezőgazdász elkövetőnek a terhére, aki a szántóföldön tarlóégetési munkát végzett, figyelmen kívül hagyva a széljárás irányát, és az ennek során keletkezett sűrű füst az országúton haladó járművek vezetői számára tényleges baleseti veszélyt jelentett, és a megváltozott látási viszonyok következtében baleset történt (BH1986. 488.). Ugyancsak a hanyag gondatlanság megállapítására került sor annak a teher-mozdonyvezetőnek az esetében,aki a sebességet túllépve nem észlelte, hogy a járműszerelvény több kocsija kisiklott és így a zúzottkő ágyazaton futó vasúti kocsik kerekei köveket zúdítottak a vasútvonal mellett haladó közúton közlekedő járművekre, amely konkrét baleseti veszélyt eredményezett.
8. A (2) bekezdés - a veszélyhelyzeten túli eredménytől függően - szabályozza a bűncselekmény minősített eseteit. A minősítő körülmények mind az (1) bekezdés szerinti szándékos, mind a (3) bekezdés szerinti gondatlan alakzathoz kapcsolódhatnak, az eltérés a büntetési tételekben jelentkezik.
A büntetőjogi felelősség megállapítására a Btk. 15. § rendelkezései az irányadók. Mint minden veszélyeztetési cselekménynél, itt is meghatározó, hogy a minősített esetekben meghatározott súlyosabb következményekért az elkövető büntetőjogi felelőssége csak akkor állapítható meg,ha annak bekövetkezéséért akár tudatos, akár hanyag gondatlanság terheli.
A minősítő körülmények súlyos testi sérülés, maradandó fogyatékosság, súlyos egészségromlás, tömegszerencsétlenség, halál és halálos tömegszerencsétlenség. A súlyos testi sérülés, maradandó fogyatékosság, súlyos egészségromlás fogalmát illetően a Btk. 170. §-nál írtak irányadók. A tömegszerencsétlenségen értjük az olyan balesetet, amelynek következtében legalább egy ember súlyos testi sérülést, és - legalább - kilenc személy könnyű testi sérülést szenved. A halálos tömegszerencsétlenség bekövetkezéséről akkor beszélhetünk,ha a baleset következtében egy személy életét veszti, s további - legalább - kilenc személy sérülést szenved.
Végül amennyiben az elkövetési magatartással okozati összefüggésben más vagy mások 8 napon belül gyógyuló könnyű testi sérülést szenvednek, nem valamely minősített eset, hanem az alapeset megállapítására kerül sor, s ez a büntetés kiszabása során súlyosító körülményként kerül értékelésre.
9. A Btk. 184. § (4) bekezdése a veszélyhelyzet akár szándékos, akár gondatlan előidézője számára lehetővé teszi a büntetés korlátlan enyhítését [Btk. 87. § (4)], sőt különös méltánylást érdemlő esetben a büntetőeljárás megszüntetését és a büntetés mellőzését [Be. 213. § e)], ha az elkövető az általa előidézett veszélyt - mielőtt abból káros következmény származott volna - önként megszünteti. Ez a rendelkezés hasonló a kísérlettel kapcsolatos önkéntes eredmény-elhárításnak a Btk. 17. § (3) bekezdésében írt szabályozásához. Ez esetben azonban a veszélyhelyzet létrehozásával a cselekmény befejezett, a törvény által megfogalmazott társadalmi érdek ahhoz fűződik, hogy a közlekedés biztonságát fenyegető, a veszélyhelyzeten túlmenő káros következmény elmaradjon.
A büntetés korlátlan enyhítésének, illetve a büntetés mellőzésének negatív feltételeként a törvény megkívánja, hogy a káros következmény elmaradjon. A káros következményen nem csupán a törvényi tényállásban minősítő körülményként felsorolt eredményeket kell érteni, hanem az elkövető cselekményével összefüggésben létrejövő egyéb hátrányt is, például vagyoni kár bekövetkezését. Pozitív feltételként jelöli meg a törvény, hogy a káros következmény elhárítása önkéntes legyen, az elkövető akarat-elhatározására legyen visszavezethető, az elkövető magatartása akadályozza meg a súlyosabb következmény létrejöttét. Ennek mérlegelésénél a Btk. 17. § (3) bekezdésénél írtak az irányadók. Nem zárja ki a (4) bekezdés alkalmazását, ha az elkövető saját elhatározásával, de más vagy mások segítségének igénybe vételével hárítja el a súlyosabb következmény létrejöttét.
10. A közlekedés biztonsága elleni bűncselekménynek más - elsősorban egyéb közlekedési bűncselekményektől - történő elhatárolása, illetőleg a bűnhalmazat megállapítása kérdésében a következők kiemelése indokolt.
A közlekedés biztonsága elleni bűntettét és nem a közérdekű közlekedési üzem működése megzavarásának bűntettét állapította meg a bíróság annak az elkövetőnek a terhére, aki a fénysorompó betápláló kábeléből 15 méternyit elvágott, s ez által a fénysorompó üzemképtelenné vált. Az elhatárolás a szándék, illetve az eredmény alapján történik. Amíg a Btk. 184. §-ának (1) bekezdése szerinti bűntett a közlekedés biztonságának veszélybe kerülésével megvalósul, a Btk. 260. §-ának (1) bekezdése szerinti bűntett csak akkor jön létre, ha az üzem működésében jelentős mértékű zavar keletkezett. Az adott esetben a vasút, mint közérdekű üzem működésében nem állt be tényleges zavar, ugyanakkor az elkövető szándéka nem rongálásra, hanem jogtalan eltulajdonításra irányult (BH1992. 227.).
A bíróság nem a súlyos testi sértést okozó közlekedés biztonsága elleni bűntettben, hanem súlyos testi sértés bűntettében állapította meg annak az elkövetőnek a felelősségét aki a mellette kerékpárjával elhaladó sértett után szaladt és utolérve őt erős ütést mért az arcára. A sértett a kerékpárral felborult és a földre esett a vádlott pedig folytatta az utját. Az elkövető szándéka jelen esetben nem a veszélyhelyzet előidézésére, hanem a kerékpáros sértett bántalmazására irányult (BH1984. 264.).
A Btk. 184. §-ban foglalt bűncselekmény elkövetői sok esetben garázda indítékból valósítják meg a bűncselekményt, de miután a garázdaság bűncselekménye szubszidiárius, bűnhalmazatban történő megállapításuk kizárt. Nem tekintette ilyennek a bíróság azt az esetet, amikor a vádlottak a "Megállni tilos!" jelzésű KRESZ táblát a tartóoszloppal együtt, a földből kirángatva kidöntötték,járdalapokat összetörtek és azt az úttest közepére dobálták, virágokat téptek ki gyökerestől, díszfát rongáltak meg. A bíróság a társtettesként elkövetett közlekedés biztonsága elleni bűntett mellett megállapította a garázdaság bűncselekményét is, mivel álláspontja szerint a garázdaság bűncselekménye a növények megrongálásával, illetve megsemmisítésével önmagában is megvalósult (BH1986. 223.).
A rongálás és a közlekedés biztonsága elleni bűncselekmény bűnhalmazatban megállapításának van helye, ha a terhelt az országúton haladva, az úttest szélén elhelyezett műanyag útvezető oszlopokat szándékosan összetöri, és ez által kárt okoz (BH1985. 292.). Ha az elkövető a rá kötelező közúti közlekedési szabályok megszegésével gondatlanságból okozott balesettel gondatlanságból a vasúti közlekedés biztonságát is veszélyeztette a közúti baleset gondatlan okozása vétségének alap- vagy minősített esetével halmazatban megállapításra kerülhet a közlekedés biztonsága ellen gondatlanságból okozott vétség alapesete (BH1981. 1.). A vasúti közlekedés gondatlan veszélyeztetésének a vétségével bűnhalmazatban a közlekedés biztonsága ellen gondatlanságból elkövetett vétségben is meg kell állapítani a mozdonyvezető és a vonatvezető terheltek bűnösségét, ha a sebesség túllépése folytán kisiklott vasúti kocsik a pályatestről az e mellett haladó főútvonalra szórják a köveket, és az a közúti közlekedés biztonságát veszélyezteti (BH1983. 310.).
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
184. § (1)közlekedés biztonsága elleni bűntett
184. § (2) a) súlyos testi sértést okozó, a közlekedés biztonsága elleni bűntett
184. § (2) b) maradandó fogyatékosságot(súlyos egészségromlást, tömegszerencsétlenséget) okozó, a közlekedés biztonsága elleni bűntett
184. § (2) c) halált okozó, a közlekedés biztonsága elleni bűntett
184. § (2) d) halálos tömegszerencsétlenséget okozó, a közlekedés biztonsága elleni bűntett
184. § (3) 1. t. a közlekedés biztonsága ellen gondatlanságból elkövetett vétség
184. § (3) 2. t. súlyos testi sértést okozó, a közlekedés biztonsága ellen gondatlanságból elkövetett vétség
184. § (3) 3. t. maradandó fogyatékosságot (súlyos egészségromlást, tömegszerencsétlenséget) okozó, a közlekedés biztonsága ellen gondatlanságból elkövetett vétség
184. § (3) 4. t. halált okozó, a közlekedés biztonsága ellen gondatlanságból elkövetett vétség
184. § (3) 5. t. halálos tömegszerencsétlenséget okozó, a közlekedés biztonsága ellen gondatlanságból elkövetett vétség.
okoz.
(3) Aki az (1) bekezdésben meghatározott bűncselekményt gondatlanságból követi el, vétség miatt egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel, a (2) bekezdésben meghatározott esetekben, az ott tett megkülönböztetéshez képest, két évig, három évig, öt évig, illetve két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(4) A büntetés korlátlanul enyhíthető - különös méltánylást érdemlő esetben mellőzhető - azzal szemben, aki a veszélyt, mielőtt abból káros következmény származott volna, önként megszünteti.
BH1997. 109. A sértettet szándékosan a közeledő autóbusz elé lökő és ezáltal az emberölés bűntettének kísérletét elkövető vádlott ezzel a cselekményével nem valósítja meg - az autóbusz-vezető hirtelen fékezésre kényszerítésével - a közlekedés biztonsága elleni bűntettet is [Btk. 166. § (1) bek., 184. § (1) bek.].
BH1993. 279. A halált okozó, közlekedés biztonsága elleni bűntettet valósítják meg a vádlottak, akik a lovas kocsit hajtó személytől a gyeplőt erőszakkal elragadva, az irányíthatatlanná vált lovas fogat megbillenése folytán olyan balesetet okoznak, amely a fogat hajtója halálos kimenetelű sérülését eredményezi [Btk. 184. § (1) bek., (2) bek. c) pont].
BH1992. 227. I. A rongálással megvalósított közlekedés biztonsága elleni bűntett elhatárolása a közérdekű közlekedési üzem működése megzavarásának bűntettétől [Btk. 184. § (1) bek., 260. § (1) bek.].
BH1992. 76. A közlekedés biztonsága elleni bűncselekményt valósítja meg a vasúti jelző betápláló kábelének elvágása és ezáltal a hamis foglaltsági jelzés révén a baleseti veszély reális lehetőségének előidézése [Btk. 184. § (1) bek.].
BH1991. 268. A közlekedés biztonsága elleni bűntett megvalósul abban az esetben is, ha az elkövető a vasút-közút kereszteződésben felállított fénysorompó fehér színű fényjelzést adó berendezését rongálja meg [Btk. 184. § (1) bek., KRESZ 39. § (4) bek.].
BH1991. 50. A taxi-gépkocsivezető testi épsége és vagyona, valamint a közlekedés biztonsága ellen elkövetett bűncselekmények jogi értékelése [Btk. 83. §, 170. § (5) bek. 1. ford., 184. § (1) bek., 323. § (2) bek. b) pont].
BH1990. 457. A fénysorompó megrongálása esetén vizsgálni kell, hogy a cselekmény nem veszélyeztette-e a közlekedés biztonságát; ennek hiányában a terheltet felmentő és tulajdon elleni szabálysértés miatt pénzbírsággal sújtó ítélet megalapozatlan [Btk. 184. §, Sztv. 105. § (1) bek. b) pont].
BH1990. 290. A közlekedés biztonsága elleni bűntett alapesetét és ezzel halmazatban a maradandó fogyatékosságot okozó testi sértés bűntettét kell megállapítani, ha nem a közlekedő jármű vezetője elleni erőszak során, hanem az ezt követő bántalmazás kapcsán okozta az elkövető a sértett sérüléseit [Btk. 184. § (1) bek., 170. § (4) bek.].
BH1989. 51. Ha közút és a vasút kereszteződésében biztonsági berendezés van, a bizalmi elv érvényesítése folytán a sorompó nyitott voltából az áthaladni szándékozó jármű vezetőjének általában nem kell számolnia vonat közeledésével [Btk 184. §. (3) bek., KRESZ 19. §. (8) bek. b) pont].
BH1987. 335. A közúti járművet engedély nélkül vezető személyre is vonatkoznak a közlekedés szabályai - A saját használatú ut közforgalom elöli elzárásának szabályai [Btk. 184. § (1) bek., (2) bek. d) pont, (3) bek., 20/1984. (XII. 21.) KM sz. r. 2. § (7) bek., KRESZ 4. § (1) bek., 5. § (1) bek.]:
BH1986. 488. Közlekedés biztonsága elleni bűncselekmény nem valósul meg, ha a szabályosan végrehajtott tarlóégetés folytán keletkezett füst miatt közúti baleset történik [Btk. 184. § (1) és (3) bek. 4. tétele].
BH1986. 223. Garázdaság bűntettének és közlekedés biztonsága elleni bűntettnek bűnhalmazatban megállapítása [Btk. 271. § (1) bek., (2) bek. a) pont, Btk. 20. § (2) bek., Btk. 184. § (1) bek., 12. § (1) bek.].
BH1985. 292. A rongálás és a közlekedés biztonsága elleni bűncselekmény bűnhalmazatban megállapításának van helye, ha a terhelt az országúton haladva az úttest szélén elhelyezett műanyag útvezető oszlopokat szándékosan összetöri, és ezáltal kárt okoz [Btk. 12. § (1) bek., 184. § (1) bek., 324. § (3) bek. a) pont].
BH1985. 49. Súlyos testi sértést okozó, közlekedés biztonsága elleni büntettet valósít meg, aki a közúton kerékpáron haladó sértettet megüti, majd az a járműről leesve súlyos sérüléseket szenved [Btk. 184. § (1) bek. (2) bek. a) pont, 170. § (2) bek.].
BH1984. 264. A közlekedés biztonsága elleni bűncselekmény elhatárolása a súlyos testi sértés bűntettétől [Btk. 170. § (2) bek., 184. §].
BH1984. 252. A közlekedés biztonsága elleni bűntett és az ennek elkövetése során megvalósított rongálás: valóságos alaki halmazat [Btk. 12. § (1) bek., 184. § (1) bek., 324. § (2) bek. a) pont].
BH1981. 1. I. Ha az elkövető a reá kötelező közúti közlekedési szabályok megszegésével gondatlanságból okozott balesettel gondatlanságból a vasúti közlekedés biztonságát is veszélyeztette: a közúti baleset gondatlan okozása vétségének alap- vagy minősített esetével halmazatban megállapításra kerülhet a közlekedés biztonsága ellen gondatlanságból okozott vétség alapesete. [ Btk. 12. § (1) bek., 184. § (1) és (3) bek., 187. § (2) bek. c) pont ].
Vasúti, légi vagy vízi közlekedés 
veszélyeztetése
185. § (1) Aki a vasúti, a légi vagy a vízi közlekedés szabályainak megszegésével más vagy mások életét vagy testi épségét veszélyezteti, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés
a) öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény súlyos testi sértést,
b) két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást, vagy tömegszerencsétlenséget,
c) öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény halált,
d) öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény halálos tömegszerencsétlenséget
1. A Btk. két különböző tényállásban szabályozza a vasúti, légi vagy vízi közlekedés veszélyeztetését, valamint a közúti veszélyeztetést. A fokozott veszély lehetőségekre tekintettel a büntetőjogi védelem a Btk. 185. §-ban szabályozott közlekedési ágazatokban szélesebb körű, mint a közúti közlekedésben.
A bűncselekmény jogi tárgya a vasúti, légi, vízi közlekedés biztonsága, továbbá vasúti, légi, vízi közlekedésben résztvevő személyek élete és testi épségéhez fűződő érdek.
Ahogy a Btk. 184. §-nál kifejtettük, itt is alapvető a szabályszegés szándékos volta, illetve az, hogy a további - akár egyenes, akár eshetőleges - szándék csupán az eredményként megfogalmazott veszélyeztetést foghatja át (limitált veszélyeztetési szándék), ám az ezen túlmenően jelentkező, a veszélyhelyzettel okozati összefüggésben lévő bármilyen káros eredmény tekintetében már csupán a gondatlanság állapítható meg, akár annak tudatos, akár hanyag formájában (BK 123. szám).
2. A bűncselekmény elkövetési magatartása a vasúti, légi vagy vízi közlekedés szabályainak megszegése. Ezeket a szabályokat az említett ágazatokra vonatkozó specifikus jogszabályok, szakmai előírások állapítják meg, de ide tartozhatnak azok a szabályok is, amelyek a közlekedési ágazatban lebonyolított forgalomra tartalmaznak előírásokat. Ezek - az adott közlekedési ágazat biztonságát szolgáló - szabályok kötelezettségeket vagy tilalmakat írnak elő, lehetnek különböző forgalmi utasításokban és szabályzatokban foglaltak.
Így az ítélkezési gyakorlat a vasúti jármű vezetőjének tekintette a mozdonyvezetőt és a gépkezelőt, akik a teherszerelvény mozdonyát az erre vonatkozó engedély hiányában és a szabad jelzés ellenére indították el és az állomásról kihaladva észlelték, hogy velük szemben egy személyvonat közlekedik, valamint a kétüléses sportrepülő pilótáját, aki a gép parancsnoka melletti ülésen ténylegesen részt vett a gép vezetésében, ezen kívül a MÁV forgalmi szolgálattevőt is, aki a forgalmi utasítások megszegésével az egyvágányú sínpáron ellenirányban két vasúti szerelvény számára adott menetengedélyt.
Nem tekinthetők viszont közlekedési szabályoknak a műszaki szolgálatra vonatkozó szabályok, annak ellenére, hogy ezek is a közlekedés zavartalan lebonyolítását szolgálják. Az ezek megszegésével előidézett veszélyhelyzet megvalósulása esetén a Btk. 171. § szerinti foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetés megállapítására kerülhet sor.
A törvény fogalmazásából következik, hogy az elkövetési magatartás - szabályszegés -tanúsítása esetén egyetlen személy élete vagy testi épsége veszélyhelyzetbe kerülése esetén is megállapítható a bűncselekmény, ugyanakkor egyetlen közlekedési szabály megszegése is elegendő az elkövetési magatartáshoz. Ebből következik, hogy bűnhalmazat megállapítására sem akkor nem kerülhet sor, ha több ember élete vagy testi épsége kerül veszélybe, sem akkor, ha a bűncselekmény elkövetése több közlekedési szabályszegéssel függ össze.
3. A bűncselekmény eredménye a veszélyhelyzet előidézése, azaz olyan helyzet előidézése, amely más vagy mások élete vagy testi épsége szempontjából veszélyes, mert magában foglalja a sérelem bekövetkezésének - absztrakt - távoli lehetőségét is. A távoli veszély tehát olyan helyzet, amelyben a sérelem bekövetkezése kevéssé valószínű, de nem zárható ki. Azonban ebben az esetben - eltérően a 184. §-ban szabályozott bűncselekménynél írtaknál - a bűncselekmény megállapítására csak akkor kerülhet sor, ha az elkövetési magatartás más vagy mások életét vagy testi épségét veszélyezteti, így az anyagi körben jelentkező baleset távoli lehetősége nem alapozza meg a 185. § szerinti bűncselekmény megállapítását. Erre figyelemmel a bíróság nem állapította meg a vasúti közlekedés veszélyeztetésének bűncselekményét akkor, amikor a vasúti baleset hatókörében ténylegesen nem volt absztrakt veszélynek kitett személy (BH1987. 228.), viszont - ugyanezen szempontok figyelembevételével - a MÁV forgalmi szolgálattevő elmarasztalására került sor, amikor az egyvágányú pályán a forgalmi utasítás rendelkezéseinek megszegésével menetengedély, hozzájárulás és a kereszteződés áthelyezése nélkül az ellenvonattal szemben vasúti szerelvényt indított. Bár mindkét szerelvény vezetője fékezéssel elhárította a baleset bekövetkezését, annak bekövetkezésének absztrakt veszélye fennállt.
Mivel az absztrakt veszély létrejöttével a bűncselekmény befejezetté válik, a cselekmény kísérleti alakzata fogalmilag kizárt.
4. A bűncselekmény alanya tettesként csak a vasúti, légi vagy vízi közlekedési szabályok hatálya alá tartozó járművezető lehet.
5. A Btk. 185. § (1) bekezdésében szabályozott bűncselekmény csak szándékosan valósítható meg. A közlekedési szabályszegésnek szándékosnak kell lennie, másrészt a szándéknak ki kell terjednie az absztrakt veszély létrejöttére is. Amennyiben az elkövetőt a veszélyhelyzeten túlmenő káros eredmény tekintetében gondatlanság terheli, a minősített esetekben foglalt eredménytől függően állapítható meg felelőssége, ha viszont a tudata nem csak a veszélyhelyzet létrehozására, hanem a káros eredményre is kiterjed, a Btk. XII. fejezetében szabályozott valamely bűncselekmény szándékos elkövetése róható a terhére.
6. A Btk. 185. § (2) bekezdésének a)d) pontjaiban írt minősített esetek megegyeznek a Btk. 184. § (2) bekezdésében foglaltakkal, így erre vonatkozóan az ott kifejtettek irányadóak. Itt is hangsúlyozni kell, hogy a minősített eseteknél megfogalmazott eredmény tekintetében - még a veszélyhelyzet szándékos előidézése esetén is - csak gondatlan bűnösség kerülhet megállapításra. Ha a szándékos veszélyeztetési cselekmény következtében csupán könnyű, 8 napon belül gyógyuló testi sérülés keletkezik, az - súlyosító körülményként - (1), illetőleg (3) bekezdés szerinti alapeset keretében kerül értékelésre.
7. A Btk. 185. § (3) bekezdése a vasúti, légi vagy vízi közlekedés gondatlan veszélyeztetését szabályozza. Ennek megállapítására egyrészt akkor kerülhet sor, ha a veszélyhelyzetet előidéző közlekedési szabályszegés gondatlan jellegű, másrészt akkor, ha bár a közlekedési szabályszegés szándékos, a veszélyhelyzet vonatkozásában azonban csak gondatlanság forog fenn.
8. A más bűncselekményektől való elhatárolás, illetőleg a bűnhalmazat megállapításának lehetőségére vonatkozóan az alábbiak érdemelnek figyelmet.
Miután a Btk. 185. §-ban szabályozott bűncselekményt csak a vasúti, légi vagy vízi közlekedésre vonatkozó szabályok hatálya alatt álló személy e közlekedési szabályok megszegésével követheti el, ez nyújthat segítséget - az e szabályokat illetően kívülállóként elkövetett - foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetéstől történő elhatároláshoz.
Nem a Btk. 185. § szerinti bűncselekmény, hanem a Btk. 260. § (3) bekezdése szerinti a közérdekű üzem működése gondatlan megzavarásának a vétsége kerülhet megállapításra akkor, ha a vasúti baleset hatókörében nem volt absztrakt veszélynek kitett személy,de a vasúti baleset következtében a forgalom megzavarására került sor (BH1987. 228.). Az ítélkezési gyakorlat értelmében nem kizárt a vasúti közlekedés gondatlan veszélyeztetésének a közlekedés biztonsága ellen gondatlanságból elkövetett vétséggel bűnhalmazatban történő megállapítása. Ennek indoka, hogy mivel az egyes közlekedési ágazatok által érintett társadalmi viszonyok és érdekek különbözőek, ezért ha az egyik közlekedési ágazat keretében a szabályszegés egyszersmind a másik közlekedési ágazat biztonságát is érinti, ez megalapozza a bűnhalmazat megállapítását.
A vízi közlekedés veszélyeztetésének bűntettét és ezzel bűnhalmazatban a cserbenhagyás vétségét valósítja meg a folyón haladó motoros hajó vezetője, aki a vízi járművével nagy sebességgel, kis sugarú kört ír le a kenu körül, s miután a kenu felborult és utasai a vízbe estek, a helyszínről elhajózik (BH1996. 134.).
A szándékos veszélyeztetési bűncselekménnyel halmazatban segítségnyújtás elmulasztása akkor állapítható meg, ha az elkövető által szándékolt veszélyhelyzeten túl a sérülés mint eredmény is létrejön. A vízi közlekedés halált okozó gondatlan veszélyeztetésének vétségét megvalósító elkövető esetében a különös segítségnyújtási kötelezettség ellenére sem állapítható meg a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett segítségnyújtás elmulasztásának a bűntette, ha az adott esetben a baleset folytán a vízbe alámerült sértett mentése az elkövetőtől reálisan nem volt elvárható (BK 123. szám, BH1993. 79.).
9. A vasúti, légi és vízi közlekedés veszélyeztetése esetén a törvény a büntetés korlátlan enyhítésére, illetőleg különös méltánylást érdemlő esetben a büntetés kiszabásának a mellőzésére nyújt lehetőséget, ha az elkövető a veszélyt - mielőtt abból káros következmény származott volna - önként megszüntette.
A szabályozás megegyezik a Btk. 184. § (4) bekezdésében foglaltakkal, így erre vonatkozóan az ott kifejtettek az irányadóak.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
185. § (1) a vasúti (légi, vízi) közlekedés veszélyeztetésének bűntette
185. § (2) a) a vasúti (légi, vízi) közlekedés súlyos testi sértést okozó veszélyeztetésének bűntette
185. § (2) b) a vasúti (légi, vízi) közlekedés maradandó fogyatékosságot (súlyos egészségromlást, tömegszerencsétlenséget) okozó veszélyeztetésének bűntette
185. § (2) c) a vasúti (légi, vízi) közlekedés halált okozó veszélyeztetésének bűntette
185. § (2) d) a vasúti (légi, vízi) közlekedés halálos tömegszerencsétlenséget okozó veszélyeztetésének bűntette
185. § (3) 1. t. a vasúti (légi, vízi) közlekedés gondatlan veszélyeztetésének vétsége
185. § (3) 2. t. a vasúti (légi, vízi) közlekedés súlyos testi sértést okozó gondatlan veszélyeztetésének vétsége
185. § (3) 3. t. a vasúti (légi, vízi) közlekedés maradandó fogyatékosságot (súlyos egészségromlást, tömegszerencsétlenséget) okozó gondatlan veszélyeztetésének vétsége
185. § (3) 4. t. a vasúti (légi, vízi) közlekedés halált okozó gondatlan veszélyeztetésének vétsége
185. § (3) 5. t. a vasúti (légi, vízi) közlekedés halálos tömegszerencsétlenséget okozó gondatlan veszélyeztetésének vétsége.
okoz.
(3) Aki az (1) bekezdésben meghatározott bűncselekményt gondatlanságból követi el, vétség miatt egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel, a (2) bekezdésben meghatározott esetekben az ott tett megkülönböztetéshez képest, két évig, három évig, öt évig, illetve két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(4) A büntetés korlátlanul enyhíthető - különös méltánylást érdemlő esetben mellőzhető - azzal szemben, aki a veszélyt, mielőtt abból káros következmény származott volna, önként megszünteti.
BH1996. 134. A vízi közlekedés veszélyeztetésének bűntettét és ezzel bűnhalmazatban a cserbenhagyás vétségét valósítja meg a folyón haladó motoros hajó vezetője, aki a vízi járművével nagy sebességgel, kis sugarú kört ír le a kenu körül, s miután a kenu felborult és utasai a vízbe esetek, a helyszínről elhajózik [Btk. 185. § (1) bek., 190. §, 12. § (1) bek., 8/1979. (V. 15.) KPM r. mell.].
BH1993. 79. I. A vízi közlekedés halált okozó gondatlan veszélyeztetésének vétségét megvalósító terhelt esetében a különös segítségnyújtási kötelezettség ellenére sem állapítható meg a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett segítségnyújtás elmulasztásának büntette, ha az adott esetben a baleset folytán a vízbe alámerült sértett mentése az elkövetőtől reálisan nem volt elvárható [Btk. 172. § (3) bek. 1. tétel, 185. § (3) bek. 4. tétel].
BH1993. 79. II. Motoros vízi járművel a vonatkozó foglalkozási szabályok durva megsértésével a fürdőzésre kijelölt szabadstrand területén súlyos fokú gondatlansággal halált okozó elkövetővel szemben kiszabott fogházbüntetés végrehajtásának a felfüggesztése nem indokolt [Btk. 89. § (1) bek., 185. § (3) bek. 4. tétel, VII. sz. BED].
BH1988. 437. Vízi közlekedés halált okozó gondatlan veszélyeztetése miatt felfüggesztett szabadságvesztésre ítélt, kifogástalan életvezetésű terhelt előzetes bírósági mentesítésben részesítése [Btk. 104. § (1) bek., 185. § (3) bek. 2. ford.].
BH1984. 220. I. A repülőgép vezetőjének minősül, ezért elkövetheti a légi közlekedés veszélyeztetésének büntettet, aki a gép pilótaülésében olyan műveletet végez, amely a légi jármű mozgására kihat [Btk. 185. § (1) bek.].
BH1984. 6. A vasúti járművezetéstől eltiltás téves kimondása a vonatkísérői foglalkozástól eltiltás helyett [Btk. 56. § a) pont, 58. §, 185. § (3) bek. 1. és 2. tétele].
Közúti veszélyeztetés
186. § (1) Aki a közúti közlekedés szabályainak megszegésével más vagy mások életét vagy testi épségét közvetlen veszélynek teszi ki, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés
a) öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény súlyos testi sértést,
b) két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást, vagy tömegszerencsétlenséget,
c) öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény halált,
d) öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény kettőnél több ember halálát okozza, vagy halálos tömegszerencsétlenséget
1. A közúti veszélyeztetés bűncselekményének jogi tárgya a közúti közlekedésben részt vevő személyek életének, testi épségének, valamint a közúti közlekedés rendjének védelme.
A bűncselekmény passzív alanya, sértettje a járművezetőn kívül más vagy mások, az önveszélyeztetés a közúti közlekedés körében sem valósít meg bűncselekményt. Ha nem egy, hanem több ember élete vagy testi épsége kerül közvetlen veszélyhelyzetbe, bűnhalmazat megállapításának akkor sem lehet helye.
2. A bűncselekmény alanya tettesként kizárólag az lehet, aki a közúti közlekedési szabályok hatálya alatt áll, tehát az a személy, aki mint a közúti jármű vezetője idézi elő közúti közlekedési szabályszegésével a közvetlen veszélyt. Ebből következik, hogy a közúti közlekedési szabályt megszegő gyalogos vagy utas, aki a veszélyhelyzetet előidézi, nem lehet elkövetője a 186. §-ban szabályozott bűncselekménynek. Cselekménye szándékon túli káros következményéért - az eredményhez igazodóan - a XII. fejezetben meghatározott valamely bűncselekmény alapján vonható felelősségre.
A tetteskénti felelősségrevonás szempontjából annak nincs jelentősége, hogy az elkövető járművezetői engedéllyel (igazolvánnyal), járművezetési gyakorlattal, jártassággal rendelkezik-e.
3. A bűncselekmény elkövetési magatartása a közúti közlekedési szabályok szándékos megszegése. Ezeket a szabályokat elsősorban a KRESZ előírásai tartalmazzák, de ide tartoznak az ehhez kapcsolódó igazgatási jogszabályok vagy egyéb rendelkezések előírásai is. Ha a szabályszegés gondatlan, a bűncselekmény megállapítására nem kerülhet sor,mivel a közúti veszélyeztetés bűncselekményének nincs gondatlan alakzata. Ugyanakkor a szándékos közlekedési szabályszegés önmagában még nem alapozza meg a Btk. 186. §-a szerinti felelősségre vonást, annak feltétele a szabályszegés és a közvetlen veszélyhelyzet kialakulása közötti okozati összefüggés (BH1979. 379., BH1978. 508.).
4. A bűncselekmény eredménye más vagy mások életének, testi épségének közvetlen veszélye.
A Btk. 186. § szerinti bűncselekmény konkrét veszélyeztetési bűncselekmény. Ez a tényállási elem különbözteti meg a közúti veszélyeztetést az egyéb közlekedési bűncselekményektől. A Btk. 184. § szerinti közlekedés biztonsága elleni bűncselekmény törvényi tényállása a veszély reális lehetőségét, a Btk. 185. § szerinti vasúti, légi vagy vízi közlekedés veszélyeztetése az absztrakt veszély fennállását kívánja meg, viszont a Btk. 186. § szerinti közúti veszélyeztetés a más vagy mások életének, testi épségének közvetlen veszélyeztetését írja elő. Ez olyan helyzet, állapot bekövetkezését jelenti, amely a sérelem létrejöttének reális lehetőségét hordja magában.
Mivel a veszélyhelyzet is eredmény, a büntetőjogi felelősségrevonás feltétele a szándékos szabályszegés és a közvetlen veszélyhelyzet beállása között okozati összefüggés. A bűncselekmény megállapításához tehát szükséges, hogy a létrejött konkrét veszélynek az oka a szabályszegő magatartás legyen, azaz megállapítható, hogy ennek hiányában a veszély - mint eredmény - nem jött volna létre.
5. A közúti veszélyeztetés csak szándékos elkövetés formájában valósítható meg, a bűncselekménynek - eltérően a Btk. 185. §-ban szabályozott veszélyeztetési cselekménytől - nincs gondatlan alakzata. A szándékosságnak egyrészt a közúti közlekedési szabály megszegésére, másrészt annak következményére, a veszélyhelyzet előidézésére is ki kell terjednie. A közvetlen veszélyhelyzet létrehozása történhet egyenes, illetőleg eshetőleges szándékkal. Az egyenes szándék esetében az elkövető azért szegi meg a közlekedési szabályt, mert azt kívánja, hogy ennek következtében közvetlen közlekedési veszélyhelyzet keletkezzék.
A bíróság a veszélyhelyzet előidézésére irányuló egyenes szándékot állapított meg abban az esetben, amikor a tehergépkocsi-vezető elkövető - akinek a tehergépkocsiját a sértett járművével nem megfelelő oldaltávolságot tartva megelőzte - indulatában a sértett járművének előzésébe kezdett, e közben a kormányt jobbra fordította, a sértett által vezetett járművet leszorította az úttestről, amely ennek következtében az árokba borult.
Eshetőleges szándékot állapított meg a bíróság annak az elkövetőnek az esetében, aki traktorával a sértett házához hajtott, majd - a kijövetelét megakadályozni kívánó és a kaput behajtani szándékozó - sértett és hozzátartozói irányába hajtott, aminek következtében az egyik személy megsérült (BH1986. 352.).
Az ítélkezési gyakorlatban gyakran előfordul, hogy a gépjárművet vezető, esetleg alkoholtól befolyásolt elkövető, a rendőri intézkedés elkerülése érdekében - a rendőr felé kormányzással kényszeríti őt a jármű haladási nyomvonalából történő kitérésre. Ez esetben az elkövető a veszélyhelyzet szándékos előidézését mint eszközcselekményt valósítja meg.
A veszélyhelyzet létrehozására irányuló szándék azonban sem egyenesen, sem eshetőlegesen nem terjedhet ki a közvetlen veszélyhelyzetbe hozott személy vagy személyek sérülésére, halálára, mert ellenkező esetben nem a Btk. 186. § szerinti bűncselekmény, hanem a Btk. XII. fejezetében szabályozott valamely bűncselekmény - testi sértés, emberölés - megállapítására kerülhet sor, ahol a jármű csupán eszköze a szándékos bűncselekmény megvalósításának (BH1993. 339., BH1992. 745.).
A szándékos veszélyeztetési bűncselekmények materiális bűncselekmények, azaz a szándékos szabályszegés megvalósításakor az elkövető tudatának át kell fognia a közvetlen veszélyhelyzet kialakulását. Amennyiben súlyosabb eredmény (sérülés, halál) is bekövetkezik,annak tekintetében az elkövetőt legfeljebb tudatos gondatlanság terhelheti, és ez esetben terhére - az eredménytől függően - valamely minősített eset állapítható meg.
6. A Btk. 186. § (2) bekezdése szabályozza - a veszélyeztetési cselekménnyel összefüggésben létrejött eredmény tükrében - a minősített eseteket. Ezek lényegében megegyeznek a Btk. 184. § (2) bekezdésében és a Btk. 185. § (2) bekezdésében írtakkal, egy alapvető különbség azonban észlelhető, nevezetesen, hogy a Btk. 186. § (2) bekezdés d) pontja minősítő körülményként értékeli azt is, ha a bűncselekmény kettőnél több - legalább három - ember halálát okozza.
Az egyéb fogalmakra vonatkozóan a Btk. 171. § (2) bekezdésének a) és c) pontjainál írtak irányadóak.
7. A közúti veszélyeztetésnek más bűncselekményektől való elhatárolásánál, illetőleg a bűnhalmazat megállapításánál az ítélkezési gyakorlat a következőket tartja szem előtt.
A közúti járművezetés szabályainak a szándékos megszegésével, a járművel nem közúton okozott sérülés esetén a cselekmény nem foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetésnek, hanem súlyos testi sértést okozó közúti veszélyeztetés bűntettének minősül. A garázda indíték ellenére nem garázdaságot, hanem közúti veszélyeztetést állapított meg a bíróság annak az elkövetőnek a terhére, aki lovas kocsijával szándékosan az úttest menetirány szerinti bal oldalára hajtva, az ott kerékpáron haladó haragosát az úttestről leszorította, aki ennek következtében az árokba esett. Nem a súlyos testi sértés büntette, hanem a súlyos testi sértést okozó közúti veszélyeztetés valósul meg, ha az elkövető a közforgalom számára megnyitott saját használatú úton - veszélyeztetési szándékkal - elüti a kerékpárral közeledő haragosát és ez által 8 napon túl gyógyuló sérülést okoz.
Egységes az ítélkezési gyakorlat abban, ha az elkövető a veszélyeztetési cselekményével más szándékos bűncselekményt is megvalósít bűnhalmazat megállapításának van helye. Ennek leggyakoribb esete, amikor az elkövető az őt megállítani szándékozó rendőrt a járművének felé irányításával közvetlen veszélybe hozza (BH1992. 357., BH1992. 515., BH1993. 590., BH1981. 89., BH1982. 357.). Ez esetben a bíróság halmazatban állapítja meg a hivatalos személy elleni erőszak és a közúti veszélyeztetés bűntettét. Ugyanígy közúti veszélyeztetés bűntettének és szolgálati közeg elleni erőszak bűntettének halmazatban történő megállapítására került sor abban az esetben, amikor a fegyveres testületi tag elkövető a vele szemben jogszerűen intézkedni szándékozó, szolgálatban lévő rendőr-főtörzsőrmester testi épségét a járművével szándékosan és közvetlenül veszélyeztette (BH1987. 461.).
Egységes az ítélkezési gyakorlat abban is, hogy az ittas járművezetést és az ennek során megvalósított közúti veszélyeztetést bűnhalmazatban állapítja meg (BH1981. 90.). Ha a közúti veszélyeztetés elkövetője a veszélyeztetésen túlmenően sérülést is okoz és a sérültet segítség nélkül hagyja, a szándékos veszélyeztetési bűncselekménnyel halmazatban a Btk. 172. § (3) bekezdése szerinti segítségnyújtás elmulasztását is meg kell állapítani.
Ha közúti veszélyeztetés bűntettének sértettje 8 napon belül gyógyuló sérülést szenved, e bűncselekménnyel bűnhalmazatban a könnyű testisértés vétsége nem állapítható meg, minthogy az eredmény tekintetében csak gondatlanság állhat fenn, a könnyű testi sértésnek viszont nincs gondatlan alakzata; ugyanakkor a közúti veszélyeztetés bűntettének elkövetőjével szemben a segítségnyújtás elmulasztásának bűntettét minden esetben bűnhalmazatban kell megállapítani, ha a veszélyeztetés folytán sérült személyt a helyszínen hagyva eltávozik (BH1992. 745.).
A sértettet a gépkocsijával egyenes ölési szándékkal halálra gázoló elkövető terhére az emberölés bűntettével bűnhalmazatban a közúti veszélyeztetés bűntettét is meg kell állapítani, mivel a gépkocsi utasának életét és testi épségét is közvetlen veszélynek tette ki (BH1993. 339.).
A bíróság jogos védelem címén felmentette a közúti veszélyeztetés miatt emelt vád alól azt a terheltet, akinek a járművére a sértett felkapaszkodott, lábával a gépkocsivezetőt rugdosta, és aki ezt a támadást a járművének továbbhaladásával hárította el, amelynek következtében a sértett a gépkocsiról leesett és megsérült (BH1990. 2.).
A bíróság ugyancsak azt állapította meg, hogy jogos védelmi helyzetben jár el és nem büntethető súlyos testi sértést okozó közúti veszélyeztetés büntettében, aki az ő és társai testi épségét közvetlenül fenyegető jogtalan támadást úgy hárítja el, hogy a gépkocsiját elindítja és eközben a kitérni nem akaró egyik támadóját elüti, a motorháztetőre felugró másikat pedig - annak leeséséig - magával vonszolja (BH1997. 321.).
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
186. § (1) közúti veszélyeztetés bűntette
186. § (2) a) súlyos testi sértést okozó közúti veszélyeztetés bűntette
186. § (2) b) maradandó fogyatékosságot (súlyos egészségromlást, tömegszerencsétlenséget) okozó közúti veszélyeztetés bűntette
186. § (2) c) halált okozó közúti veszélyeztetés bűntette
186. § (2) d) több ember halálát (halálos tömegszerencsétlenséget) okozó közúti veszélyeztetés bűntette.
okoz.
BK 123. szám
I. A szándékos veszélyeztetési bűncselekmények - így a Btk. 186. §-a szerinti közúti veszélyeztetés - esetében az elkövetőnek a veszélyhelyzet előidézésén túlmenően - a minősített alakzatokba foglalt - bármely káros eredményre kizárólag csak a gondatlansága terjedhet ki.
II. A szándékos veszélyeztetési bűncselekményekkel halmazatban a segítségnyújtás elmulasztása akkor állapítható meg, ha az elkövető által szándékolt veszélyhelyzeten túl a sérülés mint eredmény is létrejön.
BH1999. 543. I. A több emberen elkövetett emberölés bűntettének a kísérletét - és nem a közúti veszélyeztetést - valósítja meg, aki a gépkocsiját a sértettek elütése végett célzottan feléjük irányítja, és az egyik sértettet el is gázolja [Btk. 166. § (2) bek. f) pont, 16. §, 186. § (1) bek.].
BH1998. 318. I. A súlyos testi sértést okozó közúti veszélyeztetés bűntette valósul meg, ha a terhelt a közforgalom számára megnyitott saját használati úton - veszélyeztetési szándékkal - elüti a kerékpárral közlekedő haragosát és ezáltal nyolc napon túl gyógyuló sérülést okoz [Btk. 186. § (2) bek. a) pont, 191. § (1) bek.].
BH1998. 256. A cserbenhagyás vétségével bűnhalmazatban megvalósítja a közúti veszélyeztetés bűntettét is az a terhelt, aki mint a közúti balesettel érintett jármű vezetője az ütközés után a helyszínen nem áll meg, majd a sértettnek a gépkocsi továbbhaladásának a megakadályozására irányuló szándékát oly módon hiúsítja meg, hogy az általa vezetett gépkocsi elé álló sértettet a gépkocsi elindításával közvetlen veszélyhelyzetbe hozza [Btk. 12. § (1) bek., 186. § (1) bek., 190. §].
BH1997. 321. Jogos védelmi helyzetben jár el, és nem büntethető súlyos testi sértést okozó közúti veszélyeztetés bűntette miatt, aki az ő és a társai testi épségét közvetlenül fenyegető jogtalan támadást úgy hárítja el, hogy a gépkocsiját elindítja, és eközben a kitérni nem akaró támadók közül az egyiket elüti, a másikat - aki a motorháztetőre felugrik - több méteren át annak leeséséig magával vonszolja [Btk. 29. § (1) bek., 186. § (2) bek. a) pont].
BH1995. 618. I. A közúti járművezetés szabályainak a szándékos megszegésével a járművel nem a közúton okozott sérülés esetén a cselekmény nem foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetésnek, hanem súlyos testi sértést okozó közúti veszélyeztetés bűntettének minősül [Btk. 171. §, 186. §, 191. § (1) bek.].
BH1995. 618. II. A traktornak mint a közúti veszélyeztetés eszközének elkobzása mellőzendő, ha ez az intézkedés az egyéni gazdálkodó vádlottra nézve a bűncselekmény súlyával arányban nem álló, méltánytalan hátrányt jelentene [Btk. 186. §, 77. § (5) bek.].
BH1993. 590. I. A közúti veszélyeztetés bűntette és a hivatalos személy elleni erőszak bűntette bűnhalmazatban megállapításának van helye, ha a gépjárművel haladó terhelt az őt megállásra felszólító rendőr utasítását figyelmen kívül hagyva a járművével úgy hajt felé, hogy a rendőr az elütését csak az árokba ugrásával tudja elhárítani [Btk. 12. § (1) bek., 186. § (1) bek., 229. § (1) bek.].
BH1993. 339. A sértettet a gépkocsijával egyenes ölési szándékkal halálra gázoló terhelt terhére az emberölés bűntettével bűnhalmazatban a közúti veszélyeztetés bűntettének megállapítása abból az okból, hogy a gépkocsi utasának életét és testi épségét is közvetlen veszélynek tette ki; a főbüntetés súlyosítása mellett a járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés alkalmazása [Btk. 166. § (1) bek., 186. § (1) bek., 12. § (1) bek., 58. §].
BH1992. 515. A hivatalos személy elleni erőszak bűntette is megvalósul, ha a gépjárművet ittasan vezető terhelt a közúti közlekedésre vonatkozó alapvető rendelkezéseket durván sértő, erőszakos járművezetői magatartással és a veszélyhelyzetek szándékos előidézésével akadályozza, illetőleg kényszeríti intézkedésre a vele szemben jogszerűen fellépő rendőröket [Btk. 229. § (1) bek., 186. § (1) bek., 188. § (1) bek.].
BH1990. 2. Jogos védelem okából a terhelt felmentése a közúti veszélyeztetés büntette miatt emelt vád alól [Btk. 29. § (1) bek., 186. § (1) bek.].
BH1987. 461. Közúti veszélyeztetés büntette és szolgálati közeg elleni erőszak büntette bűnhalmazatban történő megállapítása [Btk. 186. § (1) bek., 355. § (1) bek. b) pont, 12. § (1) bek.].
BH1987. 424. Törvénysértő a járművezetéstől eltiltás kiszabása, ha a terhelt csupán mint a gépkocsi utasa követte el a segítségnyújtás elmulasztását [Btk. 172. § (1) bek., 186. § (1) bek., 58. §].
BH1986. 352. Közúti veszélyeztetés megállapításának szempontjai [Btk. 186. §, KRESZ 3. § c) pont.].
BH1984. 435. Nem garázdaság vétségét, hanem közúti veszélyeztetés büntettet valósítja meg az, aki lovas kocsijával szándékosan a menetirány szerinti jobb oldalról az úttest másik oldalára hajt, hogy haragosát az úttestről leszorítsa [Btk. 170. § (1) bek., 186. § (1) bek.].
BH1982. 357. Bűnhalmazatot kell megállapítani, ha a hivatalos személy elleni erőszak közúti veszélyeztetéssel valósul meg [Btk. 12. § (1) bek., 186. § (1) bek., 229. § (1) bek.].
BH1982. 267. I. A járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés kiszabása nem mellőzhető, ha az elkövető olyan szándékos bűncselekményeket követ el, amelyeket egyrészt a járművezetés szabályainak megsértésével valósított meg, másrészt bűncselekmények elkövetéséhez járművet használt [Btk. 58. § (1) bek., 186. § (1) bek., 316. § (1) bek.].
BH1981. 90. I. Az ittas járművezetés és az aközben megvalósított közúti veszélyeztetés egymással bűnhalmazatot alkot [Btk. 12. § (1) bek., 186. § (1) bek., 188. § (1) bek.].
FBK 1991/22. A közúti veszélyeztetés bűntettének és a hivatalos személy elleni erőszak bűntettének halmazatban történő megállapítása [Btk. 12. § (1) bek., Btk. 186. § (1) bek., Btk. 229. § (1) bek.]
Közúti baleset okozása
187. § (1) Aki a közúti közlekedés szabályainak megszegésével másnak vagy másoknak gondatlanságból súlyos testi sértést okoz, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) A büntetés
a) három évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást vagy tömegszerencsétlenséget,
b) egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény halált,
c) két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény kettőnél több ember halálát okozza, vagy halálos tömegszerencsétlenséget
1. A bűncselekmény jogi tárgya a közúti közlekedés rendjéhez, továbbá az emberi élet és testi épség védelméhez fűződő érdek. A közúti baleset okozása - mind az alapesetet mind a minősített esetet tekintve - gondatlan bűncselekmény és többek között ez különbözteti meg a Btk. 186. §-ban szabályozott közúti veszélyeztetés bűncselekményétől.
E vétség eredmény-bűncselekmény, tehát az alaptényállás megvalósulásához nem elegendő a veszélyhelyzet bekövetkezése hanem szükséges a testi épség és egészség tényleges sérelmének, nevezetesen 8 napon túl gyógyuló testi sérülésnek a bekövetkezése.
A közúti baleset okozása vétségét elkövetőként az valósítja meg, aki a közúti közlekedési szabályok hatálya alatt áll. Nem tartoznak e körbe a járművek utasai és a gyalogosok,ugyanis a Btk. 191. § (2) bekezdése értelmében a Btk. 185-187. §-ok alkalmazása szempontjából nem tekinthetők közlekedési szabályoknak a gyalogosokra és utasokra vonatkozó rendelkezések. Így nem közúti veszélyeztetést valósít meg, hanem - az eredménytől függően - a gondatlanságból elkövetett testi sértés vétségéért felel a közútra kiengedett kutya gazdája, ha az állat előidézőjévé vált más testi sérülésének (BH1973. 355.), ha pedig a közúti baleset a gépkocsiban ülő utas magatartására vezethető vissza a cselekmény - az eredménytől függően - a Btk. XII. fejezete szerinti élet vagy testi épség elleni bűncselekménynek minősül (BH1978. 227.).
Tehát közúti járművezetőnek kell tekinteti azokat a személyeket elkövetőként jelen esetben akire közvetlenül kiterjednek a KRESZ-nek a járművezetőkre vonatkozó rendelkezései. Annak nincs jelentősége, hogy a járművezető megfelelő jogosítvány birtokában vagy annak hiányában vezeti a járművet, illetőleg a járművezető jogosítványát bevonták vagy a járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés hatálya alatt áll (BH1987. 335.). De ezen túlmenően minden olyan személy is alanya lehet a Btk. 187. § szerinti vétségnek, akire nézve a KRESZ rendelkezései kiterjednek. Így a bíróság a KRESZ 53. § (3) bekezdésében foglalt megszegése folytán közúti baleset okozása vétségében találta bűnösnek az autóbusz kalauzt, aki akkor adott indulási jelet a vezetőnek amikor az utasok felszállása még nem fejeződött be, és ennek folytán az egyik utas súlyosabb jellegű sérülést szenvedett (BH1973. 219.).
A bűncselekmény elkövetési magatartása a közúti közlekedési szabályok megszegése. A közúti közlekedési szabályokon elsősorban a KRESZ, valamint az ehhez kapcsolódó, a közúti járművek forgalomba helyezésének vagy forgalomban tartásának a műszaki feltételeiről [6/1990. (IV. 12.) KöHÉM rendelet], a közúti közlekedés rendőrhatósági igazgatásáról szóló rendelet [48/1997. (VIII. 26.) BM rendelet, illetve a 43/1998 (X. 1.) BM rendelet], a közúti forgalmi rend kialakításáról, a közúti jelzések elhelyezéséről szóló igazgatási jogszabályok vagy egyéb rendelkezéseket kell érteni. A Btk. 187. § szerinti bűncselekmény alapvetően tehát keretrendelkezés.
Az elkövetési magatartás mind aktív, mind passzív magatartással megvalósítható. Az elkövetési magatartás akkor tekinthető passzívnak, ha a közúti közlekedési szabályok az elkövetőt valamely konkrét magatartás tanúsítására kötelezik, amelyeknek azonban nem tesz eleget.
A közúti közlekedés szabályainak a megsértése lehet szándékos, de lehet gondatlan jellegű is. Szándékos a szabályszegés, ha az elkövető a KRESZ általános és tételes rendelkezéseinek az ismeretében a számára előirt normatív szabályokkal tudatosan szembehelyezkedik, tisztában van azzal is, hogy az általa tanúsított vagy pedig az elmulasztott magatartás, más vagy mások súlyos testi sértését előidéző sérelem bekövetkezésére alkalmas és ennek ellenére a közlekedési szabályok megsértésével jár el.
Gondatlan a közlekedési szabálysértés ha az elkövető az adott helyzetben felismeri ugyan, hogy a közúti közlekedési szabályok őt az adott helyzetben milyen tevékenység kifejtésére kötelezik, de ezt elmulasztja, bízva abban, hogy magatartásának a közúti közlekedésben résztvevő más személyekre nézve nem lesz káros hatása, vagy pedig éppen a kellő figyelem és körültekintés hiányában ezt a körülményt nem ismeri fel, bár erre a közúti közlekedési szabályok általános, illetőleg tételes rendelkezései folytán köteles lett volna, ezen felül erre képes is volt és a közlekedési szabályok rendelkezései folytán ez tőle elvárható volt.
2. A keretrendelkezés folytán az elkövetési magatartást képező közúti közlekedési szabályok megszegésének értelmezése indokolja , hogy kitérjünk a keretet kitöltő szabályok, fogalmak közül a legfontosabbra.
Természetesen az alább kifejtettek irányadók a Btk. 186. §-ban foglalt közúti veszélyeztetésre is.
a) A KRESZ már a bevezetőjében rögzít egy, a közlekedési magatartásnál figyelembe veendő elvet, vagyis a bizalmi elvet. Minden közlekedő joggal számíthat arra, hogy ha ő maga szabályosan jár el, akkor a közlekedés szabályait mások is megtartják.
A bizalmi elv alóli lényeges kivételek
- senki sem bízhat abban, hogy a szabályokat mások is megtartják, ha a szabályszegés ténye számára már kellő időben felismerhető. Aki tehát már látja,vagy az "adott forgalmi helyzetben szükséges figyelemmel és elővigyázatossággal" történő közlekedés mellett látnia kellett, hogy a közlekedés egy másik résztvevője megszeg - vagy meg fog szegni - valamilyen szabályt, nem bízhat tovább a másik szabályszerű magatartásában, hanem köteles minden tőle telhetőt, elvárhatót megtenni a veszélyhelyzet megszüntetésére, a baleset elhárítására;
- nem hivatkozhat más közlekedő szabálytalanságára az, aki maga is szabálytalanul közlekedik;
- nem szabad biztosan számítani arra, hogy a közlekedés szabályait olyan személyek is megtartják, akiktől a szabályos magatartás koruk, testi fogyatékosságuk vagy más ok miatt felismerhetően nem várható el [KRESZ 43. § (4) b)].
A mások veszélyeztetésének tilalma a közlekedés során általánosan érvényesülő követelmény. Az akadályozás és zavarás csak akkor tiltott, ha indokolatlan. Indokolt lehet akkor, ha a jogszabály kifejezetten megengedi [KRESZ 33. § (1) bekezdés a megfordulás, hátramenet szabályozása] vagy ha baleseti veszélyhelyzet elhárítása érdekében történik.
Veszélyeztetés ha valaki a közlekedés más résztvevőjét kár, baleset bekövetkezésének, a személy és vagyonbiztonság sérelmének a lehetőségébe sodorja.
Akadályozásha valaki a közlekedés más résztvevőjét annak szándéka szerinti menetében mozgásában, továbbjutásában gátolja, hátráltatja, a célzottól eltérő közlekedési magatartásra (pl. fékezésre vagy irányváltoztatásra) kényszeríti.
Zavarás olyan magatartás, amellyel valaki más közlekedését nehezíti, a közlekedés más résztvevőjét megijeszti, neki kényelmetlenséget vagy kellemetlenséget okoz, magatartásával figyelmét elvonja vagy indokolatlanul leköti (pl. aki forgalmi előny szerzése érdekében a távolsági fényszórót indokolatlanul használja, vagy indokolatlan esetben hangjelzést ad).
A bizalmi elv gyakorlati érvényesülésével kapcsolatban ki kell emelni azt, hogy a közúti közlekedést szabályozó KRESZ-nek több olyan rendelkezése is van, amelyek egyidejűleg, együttesen és azonos hatásirányban nem érvényesülhetnek. A jogalkalmazásban általánosan érvényesülő tétel, hogy az általános érvényű rendelkezés hatályát a különös (speciális) norma kizárja. A KRESZ 3. §-ának c) pontja a közlekedésben résztvevőkre vonatkozó - a jogszabály címében is kifejezésre juttatott - általános rendelkezések egyike. A konkrét balesetért a jogi felelősséget nem az általános, hanem a speciális norma rendelkezései alapján kell megítélni. A KRESZ 3. §-ának c) pontjának vizsgálata csupán ilyen különös (speciális) szabály hiányában és elsősorban a balesetelhárítási kötelezettség szempontjából kerülhet előtérbe.
b) A járművezetés személyi feltételei tekintetében a KRESZ 4. §-a tartalmaz előírásokat. Ezek közül egyesekre nézve a bírói gyakorlat az alábbi állásfoglalásokat alakította ki.
A KRESZ 4. § (1) bekezdése értelmében járművet az vezethet, aki a járművezetésére jogszabályban meghatározott, érvényes engedéllyel rendelkezik, és a járművezetéstől eltiltva nincs, a jármű biztonságos vezetésére képes állapotban van, továbbá a vezetési képességére hátrányosan ható szer befolyása alatt nem áll és szervezetében nincs szeszes ital fogyasztásából származó alkohol.
Járművezetésnek tekintendő a jármű rendeltetésszerű használata közbeni irányítása, tehát pl. a lejtőn motor működtetése nélkül való gurulás is. Az e szakasz rendelkezéseinek alkalmazása szempontjából nem rendelkezik érvényes gépjárművezetői engedéllyel az a személy, akinek egészségügyi alkalmatlanságát a másodfokú eljárásra hivatott hatóság jogerősen megállapította, s így van ez akkor is, ha az engedélyt ténylegesen még nem vonták vissza.
A jármű biztonságos vezetésére az képtelen, aki a forgalmi helyzetek felismerését és ennek megfelelő vezetési műveletet nem képes véghezvinni, illetve arra csak az átlagos járművezető számára szükséges időnél lényegesen hosszabb idő alatt képes. Közömbös az, hogy az ilyen állapotnak milyen okai vannak. Így járművet nem vezethet, aki nagy mértékben kifáradt, álmos, vagy aki lázzal járó vagy egyébként a közérzetet jelentős mértékben hátrányosan befolyásoló betegségben szenved.
Nincs a biztonságos vezetésre képes állapotban és ezért tilos járművet vezetnie annak is, akit a vezetésben fizikai okok gátolnak (pl. felkötött kar, begipszelt láb). Előfordulhat olyan eset is, hogy a járművezető az időszakos orvosi vizsgálat alkalmával az orvosa előtt eltitkolja az aktuális egészségi állapotát és ez a körülmény már önmagában véve is baleseti veszélyt jelent. Így halált okozó közúti baleset gondatlan okozásának vétségét állapította meg a bíróság annak a vádlottnak az esetében, aki hosszú éveken át epilepsziás betegségben szenvedett, s abban bízott, hogy vezetés közben nem lép fel nála a rohamállapot, az adott esetben azonban halálos kimenetelű balesetet okozott, amelyért a büntetőjogi felelőssége megállapítható volt. Gyakoriak az olyan esetek is amikor a közúti baleset a járművezető kimerültsége, fáradtsága miatti rosszulléte vagy elalvás folytán következett be. A bíróság megállapította annak a gépkocsivezetőnek a büntetőjogi felelősségét, aki 72 órás szolgálat után önként vállalkozott a járművezetésre, és a kimerültsége folytán bekövetkezett rosszullét miatt balesetet okozott.
A vezetési képességre hátrányosan ható szer fogalmán elsősorban kábítószereket kell érteni. Ezek mellett azonban gyógyszerek is hathatnak hátrányosan. Így a jogszabályi tilalom alapján nem vezethet járművet, aki erős hatású, a vezetésképességet befolyásoló vagy egyébként nagyobb mennyiségű gyógyszert vett be, altatás vagy fájdalomcsillapító-injekció utáni kábult állapotban van stb.
c) A járművek közlekedésben való részvételével kapcsolatosan a KRESZ 5. §-a szerint a közúti közlekedésben csak olyan járművel szabad részt venni, amely műszakilag megfelelő, a kormány-, fék-, világító- és fényberendezése, valamint a gumiabroncsok állapota kellően ellenőrzött. Ezeket a műszaki feltételeket a vezetőnek elindulása előtt ellenőriznie kell. A közúti közeledés során bekövetkezett, és előre nem látható, fel nem ismerhető műszaki meghibásodás azonban kizárhatja az elkövetőnek a közúti baleset miatt fennálló felelősségét. Más a helyzet, ha a műszaki hiba bekövetkezése pl. a járművezető karbantartási mulasztási magatartására vagy vezetéstechnikai hibára vezethető vissza.
A KRESZ 24. §-a szabályozza a közúti járművel való elindulás feltételeit. Ennek figyelembevételével a benzinkút megközelítésére, illetőleg az onnan való távozásra szolgáló utak a várakozóhellyel esnek egy tekintet alá, ezért az innen kiinduló járműveknek a forgalomba való bekapcsolódása az úttestre való ráhajtásnak tekintendő, ezért az ilyen járművek vezetői kötelesek elsőbbséget adni az úttesten haladó járműveknek.
A közúton történő haladás szabályait a KRESZ 25. §-ban foglalt rendelkezések tartalmazzák. Ezzel összhangban az ítélkezési gyakorlat szerint a gépkocsioszlopban haladó gépkocsik vezetői a KRESZ rendelkezéseit külön-külön kötelesek betartani, mivel a közlekedési szabályok nem tesznek különbséget az egyes gépkocsit és a gépkocsioszlopok vezetőit terhelő kötelezettségek tekintetében.
A jobbra tartási kötelezettség vonatkozik a párhuzamos közlekedésre alkalmas úttesten, az egyes forgalmi sávokban, az osztottpályás úton, az egyirányú forgalmi úton és a körforgalomban való haladásra is. Természetesen a jobbra tartás mértékénél korlátot szab a jármű sebességén és a látási viszonyokon kívül az útburkolat szélének az állapota (pl. sáros, jeges, töredezett, kátyús útszél), az út menti létesítmények (pl. lehajló faágak, szegélykövek) és más körülmények (pl. az útszegély mellett lévő tócsák stb.). Nem róható az elkövető terhére a jobbra tartási kötelezettség formális megszegése és a lakott területen a megengedett sebesség túllépése, ha a szabályszegések a bekövetkezett balesettel okozati összefüggésben nem állnak, mivel az adott út és forgalmi viszonyok mellett a felezővonal megközelítése indokolt volt, és a baleset azért következett be, mert a szembejövő jármű vezetője a felezővonalat átlépte (BH1997. 163.).
Speciális rendelkezések szabályozzák az autó-, motorkerékpár és kerékpárversenyeket résztvevők jogait, illetőleg kötelezettségeit, akik ebben a vonatkozásban nem a KRESZ rendelkezéseinek, hanem a verseny- és játékszabályok előírásainak vannak alávetve és az ezek megszegésével bekövetkezett balesetért ugyanolyan büntetőjogi felelősséggel tartoznak, mintha a KRESZ rendelkezéseit szegték volna meg.
d) A KRESZ 26. § (1) bekezdése rögzíti a jelenlegi sebességhatárokat. Az itt meghatározott kilométer/óra sebességek túllépése valamint a KRESZ 30. ábrája [lásd 14. § (1) c) pontnál] által jelzett korlátozás megszegése az ún. "abszolút" gyorshajtás,míg a 25. § (1) bekezdéséből és a 26. § (4) bekezdéséből adódó biztonságos sebesség túlhaladása "relatív" gyorshajtást jelent. A "relatív" sebességhatárok mindig elsődlegesek a kilométer/órában meghatározott, megengedett legnagyobb sebességgel közlekedés csak akkor szabályos, ha egyúttal veszélytelen. Viszont az "abszolút" sebességhatárokat túllépni semmilyen címen, így pl. előzés közben sem szabad. A KRESZ 26. §-nak (4) bekezdése értelmében a sebességet úgy kell helyesen megválasztani, hogy az ahhoz tartozó féktávolság ne legyen hosszabb,mint a belátható útszakasz hossza. Ki kell emelnem, hogy a jármű vezetőjének az általa igénybe vett úttest részen forgalmi sávban kell a sebességnek megfelelő féktávolságot maga előtt belátnia úgy, hogy az előtte levő,a vele azonos vagy keresztező irányban haladó akadályt időben észlelhesse és szükség esetén előtte biztonságosan megállhasson.
A jármű fényszórója által az úttest felületéből megvilágított útszakasz nem feltétlenül azonos a belátott távolsággal, különösen nem azonos az ezen az útszakaszon levő akadály észlelhetőségének a távolságával. Az akadály észlelhetőségének a távolsága döntően az akadály jellegétől függ.
A beláthatóságot az út vonalvezetésén kívül (útkanyarulat, bukkanó) az időjárási és a forgalmi viszonyok is befolyásolják. Leggyakrabban a mesterséges megvilágítás (közvilágítás, a jármű fényszórója) az a körülmény, amelyet figyelembe kell venni a jármű sebességének helyes megválasztásához
Arra nézve, hogy mikor, milyen körülmények között kell számítani az úttesten akadályra, mások szabálytalan magatartására, a bizalmi elv is ad útbaigazítást. Azokra az akadályokra, amelyek lehetségesek (előfordulására veszélyt jelző táblák, elakadást jelző háromszög, villogó sárga jelzés és hasonlók hívják fel a figyelmet) mindenkor számítani kell. A féktávolságon belül, a belátott útszakaszra egyébként hirtelen bekerülő akadályokra ilyen jelzések hiányában számítani nem kell. A jármű vezetőjének mindenek előtt az úttest jellegéből (autópálya, egyéb út, lakott terület) és az út tényleges forgalmából (párhuzamos közlekedés, járműsor, rendkívüli forgalom) kell megítélnie azt, hogy milyen akadályokkal kell reálisan számolnia.
A szabálytalan helyen vagy módon levő, illetve az olyan akadályokkal való összeütközést, balesetet is el kell kerülni azonban, amelyre az adott körülmények között ugyan reálisan számítani nem kellett (pl. autópályán áthaladó gyalogos, az úttesten sötét ruhában fekvő gyalogos), feltéve, hogy az akadály ténylegesen kellő időben, a helyesen megválasztott sebességhez mért féktávolságon kívül észlelhető volt.
Az ítélkezési gyakorlat szerint megállapítható a gépjárművezető felelőssége, aki az általa nem ismert úton, éjjel vezetve, az útviszonyok kellő ismeretének hiányában elmulasztotta a járművének sebességét csökkenteni abban bizakodva, hogy a kanyar enyhe ívű.
A több ember halálát eredményező közúti baleset gondatlan okozásának vétsége miatt tartozik büntetőjogi felelősséggel az a tehergépkocsi-vezető, aki a meghibásodott pótkocsit éjjel, kivilágítatlanul úgy hagyja az úttesten, hogy az a forgalmi sáv nagy részét elfoglalja; valamint az a járművezető is, aki az időközben elhelyezett "egyéb veszélyt" jelző közlekedési jelzőtábla figyelmen kívül hagyása mellett az éjszakai órákban "vakon vezetve" a kivilágítatlan járműszerelvénybe beleütközik és három személy halálát okozza (BH1998. 319.).
Viszont a halálos közúti baleset gondatlan okozásának a vétségében nem állapítható meg a túlzott sebességgel nem haladó gépkocsivezető bűnössége, aki az esti sötétségben, a fényvisszaverő prizmával nem rendelkező és kivilágítatlan kerékpárját ittasan, sötét ruhában toló sértettet - aki a jelzőtábla tiltó rendelkezései szerint ott jogszerűen nem is tartózkodhatott volna - halálra gázolja (BH1996. 459.). Hasonló megállapításra jutott a bíróság a következő jogesetekben BH1996. 408., BH1996. 296., BH1993. 215., BH1993. 596. jogeset.
Autóúton, leállósávon és az útpadkán a KRESZ 21. § (9) bekezdésének f) pontja tiltja a gyalogosközlekedést. Kerékpárral, lassújárművel és mezőgazdasági vontatóval,valamint állati erővel vont járművel való közlekedést a KRESZ rendelkezése és a jelzőtábla is tiltja. A fenti szabályokból az következik, hogy az autóúton a járművezetőnek semmilyen akadállyal nem kell számolnia, legfeljebb a forgalmi okból álló járművel, melyet a kivilágítottsága folytán távolról - féktávolságon kívül - észlelnie lehet. A sebesség megválasztásánál viszont csak olyan akadályokat kell figyelembe venni, amelyekre az adott körülmények között reálisan számítani kell. A forgalom teljes lelassulását vonná maga után,ha a sebességet a tompított fényszóró által bevilágított távolság figyelembevételével kellene autóúton is megválasztani, ahol semmilyen akadály felbukkanására nem kell számítani (BH1993. 596.).
e) A KRESZ 27. §-ának (1) bekezdése szerinti rendelkezés alkalmazásánál irányadó szempont, hogy a legkisebb követési távolság függ az egymást követő járművek sebességétől, az adott forgalmi és útviszonyoktól, s nem lehet kevesebb, mint a féktávolság. A féktávolság és a követési távolság nem azonos fogalmak. A helyes követési távolság az egymás mögött azonos sebességgel haladó járművek közötti olyan távolságot jelent, amely elegendő ahhoz, hogy az elől haladó jármű hirtelen fékezése, megállása esetén is a mögötte haladó biztonságosan megtudjon állni. A hirtelen fékezés csak a (3) bekezdésben írt esetekben megengedett, de az ilyen fékezésre mindig számítani kell, ha az út be nem látható (akár az elől haladó jármű miatt is), útkereszteződésnél, veszélyes helyet jelző táblánál stb. Az elöl fékező mögött az idejében történő megállásnak mögötte, nem pedig hirtelenül kikerülve, mellé sorolva kell lehetővé válnia. Ez azt is jelenti, hogy megszegi az (1) bekezdés előírását, aki csak úgy tudja az előtte fékezőbe hátulról történő beleütközést elkerülni, ha a fékezéssel egyidejűleg kikerüli.
A (3) bekezdés alkalmazása szempontjából a saját hibából előállt veszélyhelyzet (pl. nem kellő követési távolság tartása vagy a 26. § (4) bekezdés előírásának megszegése stb.) is megengedetté teszi a hirtelen fékezést, hiszen ezt a 3. § c) pontja megköveteli. Az indokolatlan, hirtelen fékezés tilalma azonban senkit sem ment fel a helyes követési távolság megtartása alól.
f) Az elsőbbségadás megadásának helyes értelmezése kapcsán a KRESZ függelék III/B. pontjában foglalt értelmező rendelkezésből kell kiindulni. A KRESZ 28. §-a, valamint a hivatkozott függelékben foglalt szabály csak akkor érvényesül, ha az elsőbbséggel rendelkező jármű vezetője kellő időben felkészülhet a fokozatosan és biztonságosan végrehajtható sebességcsökkentésére vagy irányváltoztatásra. Ha ugyanis (pl. a főútvonalra ráhaladni szándékozó) az elsőbbségadásra kötelezett jármű kihaladásakor a védett útvonalon haladó jármű az adott és tényleges sebességhez viszonyított féktávolságon kívül van, de hirtelen rögtönös elhárító tevékenységre kényszerül, akkor már sérelem éri az elsőbbségi jogot, és az ezt előidéző elsőbbségadásra kötelezett jármű vezetője pedig e magatartásával szabálysértést követ el.
A közúti közlekedés szabályai szerint elsőbbségadásra kötelezett általában akkor is felelősséggel tartozik az elsőbbségi szabályok megszegéséért, ha az elsőbbségre jogosult a megengedett sebességet túllépte. Az elsőbbségadásra kötelezett jármű vezetője eredményesen nem hivatkozhat arra, hogy az elsőbbséggel rendelkező jármű a megengedettnél nagyobb sebességgel haladt (BH1974. 54., BH1974. 242.)
Az elsőbbséggel rendelkező jármű hirtelen sebesség - vagy irányváltoztatásra kényszerítése - különös tekintettel az adott út-, időjárási, látási és forgalmi viszonyokra - mindig az elsőbbség meg nem adását jelenti. Kizárhatja az elsőbbségadásra kötelezett felelősségét, ha az elsőbbségadási kötelezettsége szempontjából jelentős körülményeket az elsőbbségre jogosult szabályszegése következtében nem észlelhette, vagy az e körülményekre nézve az elsőbbségre jogosult megtévesztette. Egységes a bírói gyakorlat abban, hogy az elsőbbségadásra kötelezett nem mentesülhet a felelősség alól abból az okból, hogy az elsőbbségre jogosult is megszegett valamilyen közlekedési szabályt, így pld. túllépte a megengedett sebességet. Csak az mentesítheti tehát a felelősség alól, ha éppen az elsőbbségre jogosult szabályszegése nem tette lehetővé, hogy észlelje az elsőbbségadási kötelezettsége szempontjából jelentős körülményeket (pl. az elsőbbségre jogosult sebességtúllépése miatt nem észlelhette idejében az útkanyarban közlekedő, elsőbbségre jogosult járművet), illetve hogy helyesen értékelje ezeket a körülményeket (pl. az elsőbbségre jogosult jelentősen túllépte a megengedett sebességet, és ezzel megtévesztette az elsőbbségadásra kötelezettet az elsőbbségre jogosult jármű távolságát illetően).
A sebesség, illetve haladási irány hirtelen megváltoztatására való kényszerítés akkor állapítható meg, ha az elsőbbséggel rendelkező jármű vezetőjét a baleset elkerülése érdekében váratlan, a szükséges körültekintést lehetővé nem tevő hirtelen gyorsításra vagy erős fékezésre, illetve haladási irányának hirtelen megváltoztatására kényszeríti. A menetirány szerinti bal oldalra való átkényszerítés mindig szabályszegő magatartás, akár hirtelen irányváltoztatással történik, akár nem.
Hangsúlyozni kell mielőtt az elsőbbségadásra kötelezett ténylegesen megkezdi azt a műveletet, amellyel kapcsolatban elsőbbséget kell adnia (pl. elindulás, áthaladás, irányváltoztatás, bekanyarodás), meg kell győződnie ennek a műveletnek a veszélytelenségéről és a megengedettnél nagyobb sebességgel közlekedő elsőbbségre jogosult jármű részére is biztosítania kell az elsőbbséget. A védett útvonalra ráhajtás előtt tehát az ott haladó járműnek az irányát, sebességét úgy kell megfigyelni, hogy abból egyértelmű meggyőződést lehessen kialakítani és ne maradjon bizonytalansági tényező (BH1978.149.)
Az elsőbbségre jogosult, aki a megengedett sebességet túllépte, az elsőbbségadási kötelezettség megszegésével összefüggő közúti balesetért ugyancsak felelősséggel tartozhat, kivéve, ha a baleset a jármű megengedett sebessége mellett is bekövetkezett volna.
Értékelni kell azonban azt is, ha az elsőbbségre jogosult szabályszegése, a sebesség túllépése is közrehatott a közúti baleset előidézésében, feltéve, hogy az az ő szabályszegésével okozati összefüggésben következett be. Ha az elsőbbségre jogosult nem jelentősen lépi túl a megengedett sebességet, a sebesség túllépése rendszerint nem áll okozati összefüggésben a balesettel, és ebben az esetben nem alapozza meg a büntetőjogi felelősséget. Nem zárható ki azonban, hogy már a nem jelentős sebességtúllépés is közre hat a baleset okozásában. Hasonló a helyzet, ha az elsőbbségre jogosult a KRESZ 1. számú függelékének III/b. pontjából reá háruló speciális közlekedési szabályt szegi meg (az enyhe lassítást elmulasztja). Ilyen esetekben az elsőbbségre jogosult büntetőjogi felelősségének feltételei a tárgyi oldalon megvannak. Nem állapítható meg az okozati összefüggés akkor, ha a baleset az elsőbbségre jogosult járművének megengedett sebessége mellett is bekövetkezett volna.
Az okozati összefüggés megállapítása esetén azonban vizsgálni kell azt is, hogy az elsőbbségre jogosultat az eredmény (a közúti baleset) tekintetében gondatlanság terheli-e. Ha az elsőbbségre jogosult nem jelentősen lépi túl a megengedett sebességet, csak kivételes esetben állapítható meg a tudatos vagy nem tudatos gondatlansága a közúti balest okozása tekintetében. Más a helyzet, ha az elsőbbséggel rendelkező a megengedett sebességet jelentősen túllépi. Ilyenkor általában nem számíthat arra, hogy az elsőbbségadásra kötelezett ezt idejében észleli, illetve arra kell számítania, hogy a jelentős sebességtúllépés az elsőbbségadásra kötelezettet megtévesztheti.
Ha a közúti balesetért többen felelősek, mindegyikük felelősségét egyéniesítve, az egyes személyek közrehatásának mértékét és bűnösségének fokát alapul véve kell megállapítani. Ez irányadó akkor is, ha valamelyik személy nem vonható felelősségre (meghalt, nem sikerült megállapítani a személyazonosságát, nem emeltek ellene vádat stb.). A terhelt javára értékelni kell, ha felelősségre nem vonható személy is közrehatott a közúti baleset okozásában.
Az elsőbbséggel rendelkező jármű hirtelen sebesség- vagy irányváltoztatásra kényszerítése - különös tekintettel az adott út-, időjárási, látási és forgalmi viszonyokra - mindig az elsőbbség meg nem adását jelenti. Közreható, illetve a felelősség megállapítása szempontjából jelentős szerepe lehet a sebességtúllépésnek akkor, ha pl. az út vonalvezetésére (útkanyarra, bukkanóra stb.) figyelemmel éppen a sebesség túllépés miatt nem észlelhető kellő körültekintés mellett sem az elsőbbséggel rendelkező jármű, másrészt akkor, ha olyan jelentős a sebességtúllépés, hogy - a jármű távolsága miatt - megtévesztő lehet az elsőbbségadásra kötelezett számára. A sebesség illetve haladási irány hirtelen megváltoztatására való kényszerítés akkor állapítható meg, ha az elsőbbséggel rendelkező jármű vezetőjét a baleset elkerülése érdekében váratlan, a szükséges körültekintést lehetővé nem tevő hirtelen gyorsításra vagy erős fékezésre, illetve haladási irányának hirtelen megváltoztatására kényszerítik. A menetirány szerinti bal oldalra való átkényszerítés mindig szabályszegő magatartás, akár hirtelen irányváltoztatással történik, akár nem.
Az elsőbbségre kötelezett jármű vezetőjét terheli a főútvonal forgalmának gondos megfigyelése és a tényleges helyzetből történő meggyőződése. A védett útvonalra ráhajtás előtt tehát az ott haladó járműnek az irányát, sebességét úgy kell megfigyelni, hogy abból egyértelmű meggyőződést lehessen kialakítani és ne maradjon bizonytalansági tényező (BH1978. 149.). Elsőbbségadás útkereszteződésben fogalmával kapcsolatban a Legfelsőbb Bíróság megállapította, hogy a KRESZ függelék III/B. pontja szerint azt a járművet amelynek elsőbbsége van, az elsőbbségadásra kötelezett nem kényszerítheti haladási irányának vagy sebességének hirtelen megváltoztatására, viszont megfelelő körülmények között akkor vehető igénybe a védett útvonal az elsőbbségi jog sérelme nélkül, ha az elsőbbségi joggal rendelkező nem zavarja az út vonalára ráhaladót. A kanyarodási szabályok megsértésén túl az elsőbbségi szabályok megsértését állapította meg a bíróság akkor, amikor kimondta, hogy a vádlott megvalósítja a közúti baleset gondatlan okozásának vétségét ha járművel a jobbra, kis ívben kikanyarodása során úgy halad be a párhuzamos közlekedésre alkalmas főútvonal belső forgalmi sávjába, hogy ennek során nem biztosítja az ott haladó jármű forgalmi elsőbbségét és ezáltal a sértettnek 8 napot meghaladó gyógytartamú testi sérülését idézi elő, minthogy a közúti közlekedés biztonságát alapvetően az elsőbbség megadására vonatkozó szabályok biztosítják (BH1998. 213.).
Ez nem jelenti azt, hogy az elsőbbséggel rendelkező személynek eleve sebességét csökkentenie kellene számolva az elsőbbségi jog esetleg meg nem adásával. Az ellenkező álláspont az elsőbbségi jog lényegével ellenkezne és megfordítaná a kötelezettséget, illetve a felelősség kérdését. Az általános elhárítási kötelezettségen túlmenően pedig nincs olyan közlekedési szabály, amely az elsőbbségi joggal rendelkezőt arra kötelezné, hogy e jogáról lemondjon vagy a jogról való lemondás kényszerűségével számoljon.
Az egyenrangú utak kereszteződése során érvényesülő ún. jobbkéz-szabály [KRESZ 28. § (1) a)] folytán a balról érkező járműnek olyan sebességgel kell megközelítenie az útkereszteződést, hogy ennek a szabálynak eleget tudjon tenni és nem zárja ki a büntetőjogi felelősségét az, ha a sértett a szükségesnél nagyobb sebességgel haladt, ez legfeljebb mint közreható ok, a büntetés kiszabása során jön figyelembe. Lényegében ugyanez a szabály érvényesül az ún. hármas vagy négyes útkereszteződés esetében is.
g) A közúti járművek irányváltoztatása és bekanyarodása, különösen pedig a balra nagy ívben történő bekanyarodásnak a végrehajtása egyike a legbonyolultabb közlekedési műveletnek. Balra nagy ívben akkor szabályszerű a kanyarodás, ha a találkozó úttestek felezővonalának metszéspontját úgy kerüli meg, hogy az a bal oldala felé essen és utána jut a menetirány szerinti jobb oldalra. Az úttest jellegétől függetlenül alapvető szabály, hogy a balra, nagy ívben kanyarodó jármű vezetője nem akadályozhatja az úttesten vele szemben egyenes irányban haladó jármű forgalmát (BH1973. 47., BH1973. 101.), de ide tartozik az is, hogy nemcsak az egyenesen haladó, hanem a vele szemből érkező, de szintén jobbra kanyarodónak is meg kell adnia az elsőbbséget.
A KRESZ 31. § (6) bekezdés rendelkezéséhez kapcsolódóan merült fel a bírói gyakorlatban több vita. Nevezetesen az, hogy a balra kanyarodó mikor hajtja végre ezt a műveletet szabályszerűen és hogyan alakul az őt balról már szabálytalanul előzőnek a felelőssége. Ez a bekezdés kettős biztosítékot kíván nyújtani a veszélyhelyzetek elkerülésére. A balra kanyarodó jármű vezetője ugyanis először a szabályszerű besoroláshoz szükséges balrahúzás megkezdése előtt köteles hátranézni és meggyőződni arról, hogy a forgalmi manővere mást nem veszélyeztet. Másodszor újra köteles hátranézni a bekanyarodás tényleges elvégzése előtt, akár halad a besorolási helyzetben, akár álló helyzetből indul.
A másodszori hátranézés kötelezettsége alól egyetlen kivétel van, vagyis nem köteles az ismételt hátranézésre a párhuzamos közlekedésre alkalmas úttesten szabályszerűen besorolt jármű vezetője, akár jelölve vannak a forgalmi sávok, akár nem. Ennek indoka, hogy a párhuzamos közlekedésre alkalmas úttesten a szabályosan besorolt járművet vagy fizikailag nem lehet balról megelőzni, vagy csak többszörös durva szabályszegés árán lehetne balról szabálytalanul megelőzni, vagy kikerülni. A kétszeres hátranézési kötelezettségnek ilyen esetekre történő előírása érdemen felül védené a balról előzést megkísérelőt. Mindezekből tehát az következik, hogy a szabályosan balra kanyarodónak nem merül fel a felelőssége az olyan balesetekért, amelyet az őt szabálytalanul előző okozott, de a balra kanyarodó jármű vezetőjét terhelő kötelezettség elmulasztása esetén az elkövető büntetőjogi felelősségét nem zárja ki az a körülmény, hogy a mögötte haladó jármű vezetője az előzésre vonatkozó szabályok megszegésével járt el.
h) Gyakori a tolatásra vonatkozó KRESZ 33. §-ban írt szabályok megszegése is. A járművezető a tolatás megkezdése előtt köteles meggyőződni arról, hogy a jármű mögött tartózkodik-e gyalogos vagy más személy. A tehergépkocsiból való kitekintés nem elegendő, hanem szükség esetén a járműről leszállva, a helyszínt megtekintve vagy más személy igénybevételével kell meggyőződnie e művelet veszélytelenségéről, melynek elmulasztása esetén büntetőjogi felelősséggel tartozik a tehergépkocsi vezetője. Ugyanilyen kötelezettség terheli a tolató autóbusz vezetőjét is. A járművezetőt ez a fokozott körültekintési kötelezettség akkor is terheli, ha a tolatási műveletet a közútnak nem tekinthető helyen végzi, így a halálos közúti balest gondatlan okozásának vétségében állapította meg a bíróság a tehergépkocsi vezetőjének a bűnösségét, aki a kellő körültekintés hiányában a járműve mögött a fűben fekvő sértettet halálra gázolta (BH1988. 172.).
Ugyanígy a hátramenetet végezni csak úgy szabad, hogy az a többi jármű közlekedését ne akadályozza. Így a közúton tolató jármű vezetője abban az esetben is köteles az úttesten haladó járműnek a zavartalan közlekedését biztosítani, ha az ott haladó jármű vezetője a megengedett legnagyobb sebesség túllépésével vesz részt a közúti közlekedésben (BH1996. 183.).
i) Az előzést tiltó táblák hatályával és rájuk, valamint az előzésre vonatkozó rendelkezések értelmét illetően az alábbi állásfoglalások és iránymutatások kiemelését tartjuk indokoltnak.
Az "előzni tilos", illetőleg a "tehergépkocsival előzni tilos" jelzőtábla hatálya alá eső útszakaszon az előzést nem csak megkezdeni, hanem már a korábban (tehát még a jelzőtábla elérése előtt) megkezdett előzést továbbfolytatni is tilos. Ez vonatkozik a jobbról végzett előzésekre, tehát a balra bekanyarodási szándékot jelző és szabályszerűen besorolt jármű előzésére is. A KRESZ 34. §-ának (8) bekezdése szerinti útkereszteződésben és közvetlenül útkereszteződés előtt általában tilos előzni. Ez a tilalom azonban nem áll fenn - többek között- abban az esetben, ha járműnek a keresztező útról mindegyik irányból érkező járművel szemben elsőbbsége van. Ez két esetben áll fenn ha az út főútvonal, vagy ha a szilárd burkolatú utat földút keresztezi. Egyenrangú utak kereszteződésében a KRESZ idézett rendelkezése nem engedi meg az előzést, még akkor sem, ha az úton egyirányú forgalom van.
A KRESZ 34. §-ának (1) bekezdése sorolja fel az előzés előfeltételeit, ezek között azt is, hogy előzni csak abban az esetben szabad, ha az előzni kívánó jármű előzését más jármű még nem kezdte meg. Az előzés akkor tekinthető megkezdettnek és a jármű előzésben lévőnek, ha az előzésbe kezdő jármű a már kihúzódott
a) megelőzni kívánt jármű mögül az úttestnek arra a részére, amelyen az előzést végrehajtja és
b) az előzendő járművet annyira megközelítette, hogy annak az esetleges irányváltoztatása már ténylegesen zavarná az előzést végrehajtót.
A KRESZ 36. §-a szabályozza a párhuzamos közlekedést. Az úttest párhuzamos közlekedésre alkalmassága kizárólag az azonos irányú forgalom számára rendelkezésre álló forgalmi sávok számától függ. Ha az úttest jobb oldalán két vagy több forgalmi sáv áll rendelkezésre, az úttest párhuzamos közlekedésre alkalmas, függetlenül attól, hogy a forgalmi sávokat útburkolati jellel jelölték-e vagy sem. A párhuzamos közlekedésre alkalmas úttesten a jobbratartási kötelezettségből folyóan minden járművel - bizonyos kivételektől eltérően - a jobb szélső forgalmi sávban kell haladni. Az úttestnek párhuzamos közlekedésre való alkalmassága és ezen az úttesten való közlekedés még nem jelent párhuzamos közlekedést. Párhuzamos közlekedésnek azt kell tekinteni, amikor a forgalom sűrűssége folytán a forgalmi sávban összefüggő járműoszlop alakult ki. Az egy nyomon haladó jármű is előzhet egy nyomon haladó járművet, de viszont nem előzhet azonos sávon belül gépkocsit vagy oldalkocsis motorkerékpárt vagy más, nem egy nyomon haladó járművet.
Ha párhuzamos közlekedésre alkalmas útvonalon kijelölt gyalogos-átkelőhely van, a gyalogosnak az elsőbbséget nem kell sávonként megszereznie, hanem a gyalogosokat ezen a helyen az áthaladási elsőbbség az úttest teljes szélességében megilleti.
k) Az autópályán és az autóúton való közlekedés szabályait a KRESZ 37. §-ában foglalt rendelkezések szabályozzák. Ezeken az utakon a gyalogosok közlekedése tiltott. Ezeken az utakon a jármű sebességét annak figyelembevételével kell megválasztani, hogy reálisan milyen akadály feltűnésére lehet számolni. A 80 km/h sebesség megválasztása során a váratlanul felbukkanó gyalogos elütése nem róható az elkövető terhére (BH1973. 393.). Ugyancsak felmentő ítéletet hozott a bíróság akkor is, amikor az éjszakai órákban az autóúton a 88 km/h sebességgel haladó jármű az úttesten kivilágítatlan személygépkocsit és a mellette lévő gyalogost későn észlelte és őt elütötte. Ilyen akadály autóúton történő felbukkanására ugyanis a gépjárművezetője reálisan nem számíthatott (BH1993. 596.).
l) megkülönböztető jelzéseket használó járműveknek a közúton történő zavartalan közlekedését - azok közhasznú tevékenységére tekintettel - a KRESZ 42. és 49. §-aiban foglalt rendelkezések biztosítják. A megkülönböztető jelzéseket használó gépjármű, illetőleg minden ilyen gépjárművel kísért (közrefogott) zárt csoportban haladó, megkülönböztető fényjelzést használó gépjármű részére minden járművel, minden helyzetben elsőbbséget kell adni és akadálytalan továbbhaladását -félrehúzódással és a szükséghez képest megállással - lehetővé kell tenni. Azonban a megkülönböztető fény- és hangjelzést együttesen használó gépjármű vezetője - a rendőr és a vasúti átjárót biztosító jelzőberendezések jelzéseit kivéve - a közúti jelzéseket, továbbá a KRESZ 23-43. §-okban foglalt rendelkezéseket figyelmen kívül hagyhatja, ha magatartásával a közlekedés biztonságát, valamint a személy- és vagyonbiztonságot nem veszélyezteti, és részére a többi jármű vezetője az akadálytalan továbbhaladást lehetővé tette. A halálos közúti baleset esetén pedig annak nincs jelentősége, hogy a megkülönböztetett jelzés használata szabálytalan volt.
m) A KRESZ 43. §-a a járművezetőknek a gyalogosokkal szemben tanúsítandó magatartására nézve speciális rendelkezéseket tartalmaz. Különösen a gyalogosátkelőhelyeken, illetőleg ennek a megközelítésénél a sebesség megválasztására vonatkozóan a hatályos rendelkezések megszegése gyakori. A közúti baleset csak akkor kijelölt gyalogosátkelőhelyen elkövetett, ha az úttesten van ilyen burkolati jelzés (BH1981. 351.). A gyalogosnak a kijelölt gyalogosátkelőhelyen feltétlen elsőbbsége van, ezeken a helyeken a gyalogosnak nincs a megállásban vagy a járdára való visszalépésben megnyilvánuló elhárítási kötelezettsége. Ha ezen a helyen a gyalogos elütése folytán baleset történik, még a közrehatása sem állapítható meg (BH1978. 106.). A kijelölt gyalogos átkelőhelyen áthaladó gyalogost nem terheli olyan kötelezettség, hogy az átkelőhely közepén felmérje a jobb kéz felöl közlekedő forgalom helyzetét. A gyalogosnak ugyanis az átkelőhely teljes hosszában van elsőbbsége. Ha a járművezető a gyalogosátkelőhely teljes terjedelmének az áttekintésében bármely ok folytán gátolva van az azonnali megállásra is kiterjedően köteles felkészülni arra, hogy a gyalogos részére az áthaladást biztosítsa. A takaróhatás (pakolójármű, egyéb objektum) előre történő figyelembe vétele általában a járművezetőtől és a gyalogostól is megkövetelhető. Nem tekintjük azonban ilyennek, s így a gyalogos - akár csak közreható - felelősségét nem állapítjuk meg a forgalomban résztvevő járművek takaróhatásának esetén, így pl. ha a szemközti forgalom zárja ki, vagy korlátozza az átkelőhely bal oldalának áttekintését. A gyalogost az átkelőhely teljes hosszában megillető elsőbbségből következik ez, és nem lehet egyetérteni azzal, hogy ezt a jogot az úttest közepétől, sőt forgalmi sávonként külön-külön kellene kivívnia. Amennyiben a takaróhatást szabálytalanul parkoló jármű alakítja ki, ennek közreható szerepét is meg kell állapítani.
A KRESZ 43. §-ának (2) bekezdés értelmében azt a helyet, ahol a gyalogosoknak áthaladási elsőbbsége van, a járművel csak fokozott óvatossággal és mérsékelt sebességgel szabad megközelíteni. Ez a rendelkezés tehát felkészülési kötelezettséget tartalmaz. Ez azt is jelenti, hogy itt várható veszélyről van szó, szemben az egyéb gyalogosbalesetekkel.
A gyalogos átkelőhelyhez kötött sebességet szorosan kell értelmezni, tehát az útburkolati jelre kell vonatkoztatni, s az ahhoz bármilyen közel, de azon kívül mozgó gyalogos balesetét a KRESZ 3. §-ának c) pontjának alapulvételével kell vizsgálni.
Halálos közúti baleset gondatlan okozásának minősül annak a vádlottnak a cselekménye, aki óvatlanul és a sebesség csökkentése nélkül közelíti meg a kijelölt gyalogosátkelőhelyet, amelyen és amelynek közelében gyalogosok is tartózkodnak, és elüti a váratlanul és féktávolságon belül a járdáról lelépő 12 éves sértettet, aki később a sérüléseibe belehal (BH1995. 7.). Az úttestre már lelépett gyalogost ott "haladónak" kell tekinteni, akkor is, ha a járdaszegély mellett megáll.
A gyalogosátkelőhelyen balról közlekedő és a felezővonalnál megálló gyalogos nem tekinthető olyannak, mint aki lemondott az elsőbbségi jogról, kivéve persze, ha erre utaló egyértelmű gesztust tesz, int stb. Ha több ilyen gyalogos van, egyikük kifejezett lemondó gesztusa sem jogosít fel a továbbhaladásra, hiszen mindenki csak a saját nevében mondhat le.
A KRESZ a gyalogosátkelőhely megközelítésekor sebesség-csökkentési kötelezettséget ír elő, azt azonban konkrétan nem határozza meg, hogy az milyen mértékű legyen. A Legfelsőbb Bíróságnak az egyik eseti döntése szerint a gépkocsivezető a számára előírt fokozott óvatosság és mértékelt sebesség megválasztásával jár el, ha a gyalogosátkelőhelyet 40 km/h sebességet meg nem haladó gyorsasággal közelíti meg. Ebből következően az abszolút sebességkorlátozó rendelkezések megszegése - az átkelőhelyen történt balesetek elbírálásánál - általában a durva elkövetési mód megállapítását alapozza meg. Adott esetben azonban az sem kizárható, hogy e szabályszegés ellenére a járművezető vétlensége nyerjen megállapítást. A sebességtúllépés relevanciájának vizsgálatánál a gyalogos által észlelhető szituációból kell kiindulni, konkrétan abból, hogy az átkelőhelyen való áthaladást (az úttestre történő lelépést) elhatározó gyalogos e döntés pillanatában milyen távolságra láthatta (volna) a közeledő járművet. Amennyiben ez a távolság akkor sem tette volna lehetővé az elsőbbségi jog megállással történő biztosítását, ha járművezető nem alkalmaz sebességtúllépést, sőt, az adott helyzetben a tőle elvárható sebességcsökkentésnek is eleget tettek volna, akkor - álláspontom szerint - nem állapítható meg büntetőjogi felelőssége. Tény ugyan, hogy a magasabb elütési sebesség a súlyosabb következmény reális veszélyét teremti meg, mégsem lehet megalapozott egy olyan következtetés, ami azt állítja, hogy alacsonyabb sebesség esetén bizonyosan elmaradt, vagy enyhébb lett volna a következmény, a gyalogos sérülése.
A sebességtúllépés relevanciáját vizsgálva gyakran találkozunk azzal a műszaki szakértői megállapítással, hogy a járművezető a tőle megkívánt sebességcsökkentés esetén sem tudott volna ugyan megállni a gyalogos haladási nyomvonala előtt, de a baleset mégis elkerülhető lett volna akként, hogy a gyalogos kihalad a jármű nyomvonalából. Mivel ez az okfejtés a gyalogos elütés előtti haladási sebességéből indul ki és quasi azt feltételezi, hogy - a jármű alacsonyabb sebességének köszönhető többletidő alatt - ezzel a tempóval haladt volna tovább, ez a következtetés hipotetikus és erre felelősség nem alapozható.
n) A KRESZ 43. § (4) bekezdésének b) pontja a gyermekek, az idős életkorúak, a testi fogyatékosságúak vagy más ok folytána saját biztonságára kellően ügyelni nem képes személyek fokozott védelme érdekében tartalmaz rendelkezéseket. Az ítélkezési gyakorlat ezért a közlekedési szabály kiemelkedően durva megsértését állapítja meg annak a gépkocsivezetőnek az esetében, aki a sebességkorlátozásra vonatkozó előírásokat megsértve, a kijelölt gyalogosátkelőhelyen áthaladó gyermekek elsőbbségét nem biztosítja és az egyik gyereket elgázolja (BH1983. 386.). Az ítélkezési gyakorlat értelmében mindig fokozott óvatossággal kell vezetni akkor, ha az úton vagy annak a közelében gyermekek tartózkodnak. Ez alól kivételt képez, ha járművezető észleli, hogy a gyermek megfelelő felügyelet alatt áll, arra ugyanis a járművezetőnek reálisan nem kell számítania, hogy a gyermek kezét a szülő kezéből kitépve váratlanul, átlós irányban átfut az úttesten (BH1977. 182.).
3. A törvény a közúti baleset okozását az alaptényállásban materiális bűncselekményként szabályozza. Ebből következik, hogy a bűncselekmény megállapítására csak akkor kerülhet sor, ha a közúti közlekedési szabályok akár szándékos, akár gondatlan megszegésével okozati összefüggésben legalább egy személy 8 napon túl gyógyuló sérülést szenvedett. Amennyiben a sérülés gyógytartama nem haladja meg a 8 napot, szabálysértés megállapítására kerülhet sor. Tehát a szabálysértés és a bűncselekmény elhatárolása szempontjából a sérülés gyógytartama az irányadó.
Lényeges a bűncselekmény megállapítása szempontjából, hogy a közúti szabályszegés releváns oksági összefüggésben álljon a bekövetkezett eredménnyel. Ebből következik, hogy mindig vizsgálni kell, hogy konkrét közlekedési szabályszegés megvalósult-e, s ha igen, ennek a szabályszegésnek volt-e kihatása a bekövetkezett eredményre, a legalább 8 napon túl gyógyuló sérülés létrejöttére.
A megengedett legnagyobb sebesség túllépése csak akkor tekinthető okozati összefüggésben állónak az eredménnyel, ha a sebességtúllépés hiányában a sebesség nem következett volna be (BH1973. 101.). A szabályszegés és a bekövetkezett eredmény okozati kapcsolatát állapította meg a bíróság, amikor az erdei úton a gépkocsi a sárba ragadva az oldalára dőlt, ennek következtében a benzintankból üzemanyag került az utastérbe, melyet a sértett hosszabb időn át belehelve életveszélyes állapotba került. A bíróság - figyelemmel a 191. § (1) bekezdésére - közúti baleset gondatlan okozásának vétségét állapította meg (BH1990. 203.).
Az okozati összefüggés vizsgálata körében jelentősége lehet a sértett közreható magatartásának. Sértetti közrehatás akkor állapítható meg, ha szabályszegő magatartásával vagy figyelmetlenségével, a kellő körültekintés elmulasztásával hozzájárul a baleset bekövetkezéséhez. Amennyiben mindkét járművezető kölcsönös szabályszegése oka volt a baleset bekövetkezésének, mindkettő elkövetőként vonható felelősségre a bekövetkezett eredményű balesetért.
A más által előidézett veszélyhelyzet elhárításának az elmulasztása is megalapozhatja a gépjárművezető felelősségét, viszont amikor az elkövető a más által előidézett közvetlen veszélyhelyzet elhárítása során az elhárításnak nem a legmegfelelőbb módját választja, a büntetőjogi felelősség megállapítására nem kerülhet sor (BH1973. 46., BH1974. 148.).
4. A közúti baleset okozása gondatlanságból okozott vétség, így figyelemmel a Btk. 14. §-ban foglalt rendelkezésekre, megállapításához szükséges, hogy a közúti közlekedési szabályok szándékos vagy gondatlan megszegésének a következményeként az elkövető tudata átfogta-e a sértett legalább súlyos testi sérülése bekövetkezésének lehetőségét, de könnyelműen bízott ennek elmaradásában, vagy pedig ezt a körülményt azért nem látta előre, mert a tőle elvárható figyelmet és körültekintést elmulasztotta, és ennek következtében olyan eredményt idézett elő, amelyet előre láthatott és elkerülhetett volna. Ez azt is jelenti, hogy a bűncselekmény megállapításának feltétele, hogy a közlekedési szabályszegés folytán előálló veszélyhelyzet és a legalább súlyos testi sérülés objektíve előre látható és szabályszerű közlekedés esetén elkerülhető legyen, valamint, hogy ez az előrelátás és felismerés a járművezetőtől elvárható legyen.
5. A Btk. 187. § (2) bekezdésének a)c) pontjában foglalt minősített esetek lényegében megegyeznek a Btk. 186. § (2) bekezdésének b)d) pontjában foglaltakkal, azaz a közúti veszélyeztetés súlyosabban minősülő eseteivel, de enyhébb büntetési tételekkel, mivel az elkövetőt csupán gondatlanság terheli. Az eltérés indoka, hogy a közúti baleset okozásának alaptényállása eredményként a súlyos testi sértést is magában foglalja.
Miután az alaptényállás is gondatlan vétség,egyértelmű, hogy ezeknek a minősített eseteknek a vizsgálatánál is kizárólag a Btk. 14. § szerinti gondatlanság kerülhet szóba.
Itt kell megjegyezni, hogy a közlekedési balesetek okozóinak gondatlansága a veszélyhelyzet kialakulására és ennek lehetséges következményeire kell hogy kiterjedjen. A különböző súlyú következmények azonban olyan véletlenszerű momentumok közbejöttével alakulnak ki, melyeket az elkövető gyakran nem is láthat előre (a baleset következményeink súlyát befolyásolhatja pl. a másik jármű felépítése, a sértett személy életkora, egészségállapota stb.) azaz, az elkövetőtől az várható el, hogy tudata azt fogja át, hogy amennyiben szabálysértő magatartása folytán egy - bármilyen jellegű - baleset esetlegesen bekövetkezik, az sérülést, adott esetben halálos végű sérülést is eredményezhet.
6. A közúti baleset okozása vétségének elhatárolásánál a Btk. XIII. fejezetében írt más bűncselekményektől irányadók a Btk. 187. § szerinti vétség gondatlan bűnösségi alakzata. A Btk. 171. § szerinti foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetéstől való megkülönböztetés elhatárolási alapja az, hogy a Btk. 187. § szerinti bűncselekményt az elkövető a közúti közeledés, a Btk. 171. § szerinti bűncselekményt pedig a foglalkozás szabályainak megszegésével követi el.
Annak a darus gépkocsivezetőnek, aki a tervezett útvonalon a magas gémállás mellett történő közlekedés veszélytelenségéről nem győződött meg, s így mulasztása folytán olyan helyzetbe hozta a daru gémjét, hogy az az elektromos vezetéket érintette és ennek következtében áramütés érte a terhet lengés ellen kézzel biztosított sértettet, aki meghalt, a felelősségét a bíróság foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés minősített esetében állapította meg, rámutatva arra, hogy az elkövető nem a KRESZ rendelkezéseinek a megszegésével, hanem a speciális foglalkozási szabályok meg nem tartásával idézte elő a halálos következménnyel járó üzemi balesetet (BH1984. 88.).
A bíróságok büntetés kiszabási gyakorlata körében az alábbiakra indokolt felhívni a figyelmet
Maga a KRESZ saját rendelkezéseit illetően nem állapít meg ugyan hierarchiát, nem kétséges azonban, hogy a forgalom rendjét és biztonságát alapvetően az elsőbbségi szabályok hivatottak biztosítani és ezekhez [így a KRESZ 43. §-ának (1) bekezdéséhez] képest a többi vonatkozó szabály csak járulékos.
Ebből következően az ítélkezési gyakorlatban a közlekedési szabályok egyik legsúlyosabb , legdurvább megszegésének minősül a párhuzamos közlekedés esetén a kijelölt gyalogosátkelőhely előtt a másik forgalmi sávban megálló jármű melletti elhaladás, vagyis a kötelező megállás elmulasztása.
A kijelölt gyalogosátkelőhelyen áthaladó gyalogost elgázoló és neki súlyos sérüléseket okozó gépjárművezetővel szemben a járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés kiszabása indokolt (BH1992. 619.). Ugyancsak indokolt a járművezetéstől eltiltás kiszabása a tömegszállító jármű vezetője által tanúsított jelentős súlyú figyelmetlenséggel összefüggésben halálos közúti baleset okozása esetén (BH1980. 362.). Nem indokolt a járművezetéstől eltiltás alkalmazása, ha a baleset nem elsősorban a járművezetésben való járatlansággal vagy a kötelező figyelem súlyos elhanyagolásával, hanem döntő módon a sértett közrehatásával összefüggésben következett be (BH1980. 273.). Ugyancsak nincs helye járművezetéstől eltiltás kiszabásának, ha a gondatlan szabályszegés kisebb fokú és a kifogástalan életvitelű terheltnek a közlekedésben való eddigi részvétele arra utal, hogy jövőbeni magatartása a forgalom rendjét és biztonságát nem veszélyezteti (BH1983. 4.).
Az ítélkezési gyakorlat értelmében az a jármű, amellyel a balesetet okozták a Btk. XIII. fejezetében foglalt bűncselekmények eseteiben nem tekinthetők a bűncselekmény "eszközének", így a 77. § (1) bekezdésének a) pontja szerinti elkobzás kimondásának nem lehet helye. Természetesen, ha az elkövető az élet vagy testi épség elleni szándékos bűncselekményt a járműnek "mint eszköznek" a felhasználásával követi el, az elkobzás kimondása a törvény értelmében kötelező és csak a Btk. 76. §-ának (5) bekezdésében foglalt feltételek megléte esetén mellőzhető.
Bűncselekmény megnevezése (BK 1.) szám
187. § (1) közúti baleset gondatlan okozásának vétsége
187. § (2) a) maradandó fogyatékosságot (súlyos egészségromlást, tömegszerencsétlenséget) eredményező közúti baleset gondatlan okozásának vétsége
187. § (2) b) halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétsége
187. § (2) c) több ember halálát (halálos tömegszerencsétlenséget) eredményező közúti baleset gondatlan okozásának vétsége.
okoz.
BH2000. 287. A halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétségét nem valósítja meg a balra bekanyarodást megkezdő gépkocsivezető, ha a mögötte segédmotoros kerékpárral - a követési távolságot be nem tartva - haladó jármű vezetője az összeütközés elkerülése érdekében balra kormányozza a járművét, és ennek során halálos végű balesetet szenved [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 3. § c) pont, 27. § (1) bek., 31. § (1) bek. b) pont II. ford. és (6) bek.].
BH2000. 286. ha a bekövetkezett eredmény nem a közlekedési szabályszegésnek a következménye, a szabályszegésnek nincs büntetőjogi következménye [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 45. § (1) bek., 56. § (5) és (6) bek.].
BH1999. 351. A hátramenetre vonatkozó közúti közlekedési szabályok megsértésével jár el a gépkocsivezető, aki a tolatás végzése során a figyelmetlensége folytán nem észleli az úttesten haladó gyalogost, és őt a járművével elsodorja, melynek eredményeként a sértett maradandó fogyatékossággal járó sérülést szenved [Btk. 187. § (2) bek. a) pont, KRESZ 33. § (1) bek.].
BH1999. 350. A lakott területen az 50 km/óra megengedett legnagyobb sebesség nem jelentős túllépésének a bekövetkezett balesetre nincs kihatása, ha a más járművezető által előidézett veszélyhelyzet folytán a vádlott az azonnali fékezés ellenére sem tudta elkerülni a szabálytalanul áthaladó gyalogos elütését [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 3. § c) pont, Be. 214. § (3) bek. a) pont].
BH1999. 196. A közúti baleset gondatlan okozásának vétségét nem valósítja meg, aki az éjszakai órákban a tengelykapcsoló meghibásodása folytán mozgásképtelenné vált és az úttest jelentős részét elfoglaló, kivilágított gépkocsija mögé állva, karjelzéssel törekedett a közeledő jármű vezetőjét az akadályra figyelmeztetni, ennek ellenére a balesetet - amelynek eredményeként két személy súlyos testi sérülést szenvedett - nem tudta elhárítani [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 26. § (4) bek., 33. § (1) bek., 56. §].
BH1999. 149. Amennyiben a közúton a kétirányú forgalmat záróvonal választja el, a közúti baleset gondatlan okozásának a vétsége megállapítható, ha a járművezető a záróvonalat átlépi, és a forgalmi elsőbbséget élvező, szemből haladó jármű vezetője - az előzésre vonatkozó rendelkezések megtartása mellett - a szabálytalanul közlekedő jármű haladása miatt jobbra kényszerülve okoz sérülést az előzött jármű vezetőjének [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 25. § (2) bek.].
BH1998. 520. A maradandó fogyatékosságot eredményező közúti baleset gondatlan okozása vétségében a terhelt bűnösségének a kimondása törvényes, ha a jogerős ítéletében megállapított tényállás alapulvételével egyértelmű, hogy a terheltnek felróható abszolút és relatív sebességtúllépésben jelentkező közlekedési szabályszegése közvetlen okozati összefüggésben állt azzal, hogy a terhelt a hosszú útkanyarban a járművét állóra fékezve, az áttért a menetirány szerinti bal oldalra és összeütközött az ott - a felezővonal közvetlen közelében - haladó, a sértett által vezetett gépkocsival [Btk. 187. § (2) bek. a) pont, KRESZ 25. § (1) bek., 26. § (1) bek. a) pont III. tétel].
BH1998. 467. így az irányváltoztatásra és a forgalmi elsőbbségre vonatkozó szabályok megszegését is az igazgatási rendelkezéseknek az alapulvételével kell megítélni [Btk. 187. § (1) bek., (2) bek. b) pont, KRESZ 18. § (1) bek. c) pont, 25. § (2) bek., KRESZ 1. sz. függelék III/b. pont].
BH1998. 467. II. Az elsőbbségi helyzetben levő gépjárművezető sebességtúllépésének csak akkor lehet a bűncselekményben közreható jelentőséget tulajdonítani, ha ezáltal az elsőbbségadásra kötelezettet megtévesztette vagy észlelhetőségét befolyásolta [Btk. 187. § (1) bek., (2) bek. b) pont].
BH1998. 413. ha az azonos irányú forgalom két vagy több forgalmi sávon bonyolódik, a védett úton közlekedő jármű elsőbbsége a kereszteződés teljes területére vonatkozik [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 28. § (2) bek. b) pont].
BH1998. 413. II. A közúti baleset bekövetkezése esetén a baleset valamennyi okát vizsgálni kell, és a büntetőjogi felelősség kérdése csak az adott közlekedési helyzetre irányadó valamennyi rendelkezés együttes vizsgálata alapján, és nem csupán az egyik járművezető közlekedési magatartására (a kanyarodásra) vonatkozó szabályok értékelésével dönthető el [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 28. § (2) bek. b) pont és (3) bek., 31. § (1) bek. b) pont, KRESZ Függelék III/b. pont].
BH1998. 319. valamint az a járművezető is, aki az időközben elhelyezett "egyéb veszélyt" jelző közlekedési jelzőtábla figyelmen kívül hagyása mellett az éjszakai órákban "vakon vezetve" a kivilágítatlan járműszerelvénybe beleütközve három személy halálát okozza [Btk. 187. § (2) bek. c) pont, KRESZ 3. § c) pont, 56. § (5) bek.]. 
BH1998. 213. A vádlott megvalósítja a közúti baleset gondatlan okozásának vétségét, ha a járművel a jobbra, kis ívben kikanyarodása során úgy halad be a párhuzamos közlekedésre alkalmas főútvonal belső forgalmi sávjába, hogy ennek során nem biztosítja az ott haladó jármű forgalmi elsőbbségét és ezáltal a sértettnek 8 napot meghaladó gyógytartamú testi sérülését idézi elő, minthogy a közúti közlekedés biztonságát alapvetően az elsőbbség megadására vonatkozó szabályok biztosítják [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 28. § (2) bek. b) pont és (3) bek., 31. § (1) bek. b) pont, KRESZ I. sz. függelék II/b) pont].
BH1998. 7. A város belterületén a folyamatos kocsisorban a gyalogátkelőhelynek 36-37 km/óra sebességgel történő megközelítése megfelel a fokozott óvatosság követelményének, ezért ha a gyalogos kellő körültekintés nélkül, a féktávolságon belül az ilyen sebességgel haladó jármű elé lép, és balesetet szenved, a jármű vezetője nem tartozik büntetőjogi felelősséggel [Btk. 187. § (1) és (2) bek. a) pont, KRESZ 21. § (6) bek., 43. § (2) bek.].
BH1997. 516. az elsőbbségadásra kötelezett jármű vezetőjét ez a kötelezettség a védett útvonalon közlekedő jármű sebességétől függetlenül terheli [Btk. 187. § (1) bek, KRESZ 26. §, 28. § (2) bek b) pont és (3) bek., 3. § c) pont].
BH1997. 516. II. A közúti baleset gondatlan okozásának vétsége büntetőjogi keretrendelkezés, amelynek tartalmát a KRESZ-ben foglalt igazgatási jogszabályok töltik ki; ennek körében az elsőbbségadási kötelezettségre vonatkozó különös rendelkezések megelőzik a járművezetésre vonatkozó általános rendelkezések érvényesülését [Btk. 187. § (1) bek, KRESZ 3. § c) pont, 26. §, 28. § (2) bek. b) pont és (3) bek].
BH1997. 430. A lakott területen kívül, korlátozott látási viszonyok mellett, az úttest széléhez viszonyítva megfelelő oldaltávolságot tartva közlekedő személygépkocsi vezetője nem felel annak a sértettnek az elütéséért, aki szabálytalanul, az úttesten - annak szélétől egy méterre - álló kivilágítatlan kerékpárjára fahasábokat rakva az úttest jelentős részét elfoglalja [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 21. § (1) és (3) bek., 26. § (4) bek., 54. § (7) bek. e) pont].
BH1997. 381. A több ember halálát eredményező közúti baleset gondatlan okozásának a vétségét valósítja meg az a tehergépkocsi-vezető, aki a meghibásodott pótkocsit éjjel, kivilágítatlanul úgy hagyja az úttesten, hogy az a forgalmi sáv nagy részét elfoglalva, abból csupán 80 cm marad szabadon, és az éjszaka "vakon" vezetett mikrobusz ennek nekiütközve két személy életét veszti [Btk. 187. § (1) bek., (2) bek. b) pont, KRESZ 56. § (5) bek.].
BH1997. 269. I. A halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétségében az elvárhatóság hiányában nem állapítható meg a gépjárművezető bűnössége, aki a fényvisszaverő prizma nélküli kerékpárjával ittasan haladó sértettet elüti, és az halálos kimenetelű sérülést szenved [Btk. 187. § (1) bek., (2) bek. b) pont, KRESZ 26. § (4) bek.].
BH1997. 163. Nem róható az elkövető terhére a jobbra tartási kötelezettség formális megszegése és a lakott területen belül a megengedett sebesség túllépése, ha a szabályszegések a bekövetkezett balesettel okozati összefüggésben nem állnak, mivel az adott út- és forgalmi viszonyok mellett a felezővonal megközelítése indokolt volt, és a baleset azért következett be, mert a szembejövő jármű vezetője a felezővonalat átlépte [Btk. 187. §, KRESZ 25. § (2) bek., 26. § (1) bek. a) pont].
BH1996. 459. I. A halálos közúti baleset gondatlan okozásának a vétségében nem állapítható meg a túlzott sebességgel nem haladó gépkocsivezető bűnössége, aki az esti sötétségben, a fényvisszaverő prizmával nem rendelkező és kivilágítatlan kerékpárját ittasan, sötét ruhában toló sértettet - aki a jelzőtábla tiltó rendelkezései szerint ott jogszerűen nem is tartózkodhatott volna - halálra gázolja [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 21. § (1)-(2) bek., (3) bek. b) pont].
BH1996. 459. II. Az esti órákban bekövetkezett közúti baleset esetén a büntetőjogi felelősség megállapítása szempontjából a láthatóság és észlelhetőség konkrét lehetőségét a bizonyítási kísérlet során mindenkor a baleset időpontjában fennálló tényleges adatok figyelembevételével kell megállapítani [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 3. § c) pont, 26. § (4) bek., 21. § (1) bek., (3) bek. b) pont].
BH1996. 408. A halálos közúti baleset gondatlan okozása vétségében nem állapítható meg a gépkocsivezető bűnössége, aki az éjszakai sötétségben a járművet megengedett sebességgel, tompított világítással vezetve, a főútvonalon szabálytalanul és féktávolságon belül, ittasan áthaladó gyalogost halálra gázolja [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 26. § (4) bek., 21. § (8) bek.].
BH1996. 296. Gondatlanság hiányában az úri. relatív sebességtúllépésre hivatkozva sem állapítható meg annak a gépkocsivezetőnek a büntetőjogi felelőssége, aki a lakott területen kívül, az esti sötétségben, a sötét ruhába öltözött és a közúton szabálytalanul, ittasan áthaladó gyalogost halálra gázolja [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 26. § (4) bek.].
BH1996. 242. A közúti baleset okozásának vétsége miatt nem állapítható meg a bűnössége annak a gépkocsivezetőnek, aki éjszaka, tompított világítással és csökkentett sebességgel haladva a kivilágítatlan, prizma nélküli kerékpárral, sötét ruhában közlekedő és ittas sértettet a féktávolságon belül észleli és emiatt elüti, ha a sértett még a reálisan elvárható sebességnél lassabb haladása esetén is csak a féktávolságon belül lett volna észlelhető [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 5. § (1) bek. a) és b) pont, 26. § (4) bek.].
BH1996. 184. A közúti baleset gondatlan okozása vétségében nincs helye a bűnösség megállapításának, ha az éjszakai órákban a tehergépkocsiját vezető terhelt a járművének előzése közben a főútvonalon tiltott módon és kivilágítatlanul haladó kerékpárost a járműve visszapillantó tükrével ellöki, és ezáltal a kerékpáros súlyos testi sérülést szenved [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 3. § c) pont, 26. § (4) bek., 34. § (1) bek. d) pont].
BH1996. 183. A közúton tolató jármű vezetője abban az esetben is köteles az úttesten haladó járműnek a zavartalan közlekedését biztosítani, ha az ott haladó jármű vezetője a megengedett legnagyobb sebesség túllépésével vesz részt a közúti közlekedésben [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 33. § (1) bek.].
BH1996. 9. Az áthaladási elsőbbségre vonatkozó közlekedési szabály durva megsértése folytán a két személy halálát is eredményező halálos közúti baleset gondatlan okozásának a vétsége esetén végrehajtandó szabadságvesztés és a közúti járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés kiszabása indokolt [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 28. § (2) bek. b) pont és (3) bek.].
BH1996. 8. A halálos közúti baleset gondatlan okozásának a vétségében helytálló a bűnösség megállapítása, ha a személygépkocsi vezetője akkor kezdi meg az előtte haladó jármű előzését, amikor a gépkocsija előzését már más jármű megkezdte, és az előző jármű ennek folytán kisodródik, fának ütközik és az út szélén álló gyalogost halálra gázolja [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 24. § (1) bek. b) pont].
BH1995. 690. A lakott területen a főútvonalon jelentős sebességtúllépéssel haladó személygépkocsi vezetőjének a halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétsége miatti felelőssége megállapítható, ha a védett útvonalra szabálytalanul ráhajtó kerékpárost halálra gázolja, de a megengedett legnagyobb sebességgel haladása esetén vagy azt csekélyebb mértékben túllépve a balesetet a gépkocsi megállításával elháríthatta volna [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 3. § c) pont, 26. § (1) bek. a) pont IV. tétel].
BH1995. 689. A halálos közúti baleset gondatlan okozása vétségében nincs helye a bűnösség megállapításának, ha a halálos baleset nem a terhelt közlekedési szabályszegése, hanem a sértettnek a járművezető által nem észlelhető és így el nem hárítható közrehatása folytán következett be [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 3. § c) pont, 24. §].
BH1995. 446. ez a jogi értékelés a két járművezetőnek a balesetet közvetlenül megelőző kritikus szakaszban végzett tevékenysége időszükségletének az egybevetésével végezhető el [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 3. § c) pont, 26. § (1) bek. a) pont III. ford., 28. § (2) bek. b) pont]. 
BH1995. 139. A maradandó fogyatékosságot eredményező közúti baleset gondatlan okozásának vétségét és ezzel bűnhalmazatban a segítségnyújtás elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett bűntettet valósítja meg az a járművezető, aki a város belterületén a kijelölt gyalogos-átkelőhelyen áthaladó sértettet elüti, majd a sérültet a baleset helyszínén az útszélre húzza, és ezt követően a helyszínről eltávozva értesíti a mentőket [Btk. 187. § (2) bek. a) pont, 172. § (3) bek. 1. ford.]
BH1995. 78. A halálos közúti baleset gondatlan okozásának a vétsége miatt a bűnösség megállapítása és a büntetés kiszabása nem tekinthető törvénysértőnek, ha a terhelt a főútvonalon a gépkocsi sebességének a jelentős túllépésével haladva gázolja halálra - az egyébként az úttesten szabálytalanul áthaladó - gyalogosokat [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 26. § (1) bek. a) pont és (4) bek.].
BH1995. 7. Halálos közúti baleset gondatlan okozásának minősül annak a vádlottnak a cselekménye, aki óvatlanul és a sebesség csökkentése nélkül közelíti meg a kijelölt gyalogos-átkelőhelyet, amelyen és amelynek közelében gyalogosok is tartózkodnak, és elüti a váratlanul és féktávolságon belül a járdáról lelépő 12 éves sértettet, aki később a sérüléseibe belehal [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 43. § (2) bek., 21. § (6) és (8) bek.].
BH1994. 580. A közúti baleset gondatlan okozásának vétsége nem állapítható meg annak az autóbuszvezetőnek a terhére, aki a főútvonalra ráhajtás előtt az elsőbbségadási kötelezettségét megfelelően teljesítette, és a baleset kizárólag a védett útvonalon haladó személygépkocsi vezetőjének sebességtúllépésben megnyilvánuló KRESZ-szabályszegése miatt következett be [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 3. § c) pont, 28. § (2) bek. b) pont és (3) bek., 26. § (1) bek. a) pont III. ford.].
BH1994. 355. I. A halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétsége esetén nyomatékos enyhítő körülmény, hogy az ittas sértett maga is jelentős fokban közrehatott a halálát eredményező baleset bekövetkezésében [Btk. 83. §, 187. § (2) bek. b) pont, 172. § (3) bek.].
BH1993. 596. Az autóúton 88 km/óra sebességgel haladó jármű esetében a relatív sebességtúllépés fel sem merülhet, minthogy a járművezetőnek reálisan nem kell számolnia azzal, hogy az úttesten kivilágítatlan személygépkocsi és mellette gyalogos tartózkodik [Btk. 187. § (2) bek. a) pont, KRESZ 21. § (9) bek. j) pont, 26. § (4) bek., 37. § (4) bek., 45. § (1) bek.].
BH1993. 215. Nincs helye az éjszakai sötétségben gépkocsit vezető terhelt büntetőjogi felelőssége megállapításának, ha a kivilágítatlan és fényvisszaverő prizmával fel nem szerelt, kerékpárját súlyos fokban ittasan és szabálytalanul toló sértett maga hozza létre a halálos eredménnyel járó balesetnél a közvetlen veszélyhelyzetet [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 21. § (1) bek., 26. § (4) bek., 54. § (6) bek.].
BH1993. 5. A közúti baleset gondatlan okozásának vétsége - a gondatlanság (negligencia) hiányában - nem valósul meg, ha a műszaki hiba miatt a főútvonalon elakadt tehergépkocsi vezetője a jármű hátrahagyásakor a közlekedési szabályokban foglaltaknak megfelelően minden tőle elvárható kötelezettségének eleget tett az esetleges baleset elhárítása érdekében, de a baleset más járművezető figyelmetlensége folytán következett be [Btk. 187. § (2) bek. a) pont, 14. §, KRESZ 56. § (5) bek.].
BH1992. 619. A kijelölt gyalogátkelőhelyen áthaladó gyalogost elgázoló és neki súlyos sérüléseket okozó gépjárművezetővel szemben a járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés kiszabása indokolt [Btk. 58. § (1) bek., 187. § (1) bek., KRESZ 43. § (1) és (2) bek.].
BH1992. 512. A munkanélküli-segélyben részesülő, ötgyermekes terhelttel szemben a közúti baleset gondatlan okozásának vétsége miatt kiszabott felfüggesztett pénzbüntetés egynapi tétele összegének túlzott mértékű megállapítása [Btk. 58. § (1) bek., 89. §, 187. § (1) bek.).
BH1992. 374. A balra kanyarodó jármű vezetője által durva közlekedési szabályszegés folytán megvalósult halálos közúti baleset gondatlan okozása esetén nem vezet az ítélet megalapozatlanságához, ha a bíróság műszaki szakértő bevonása nélkül hozza meg a határozatát [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 31. § (1) bek. b) pont, (5) bek. c) pont].
BH1992. 366. Az ország területén átutazó külföldi állampolgár által elkövetett közlekedési bűncselekmény esetén a próbára bocsátás alkalmazásának nincs helye [Btk. 72. §, 187. § (1) bek.].
BH1992. 297. A közúti baleset okozása esetén a gépjármű vezetőjének a büntetőjogi felelőssége nem állapítható meg olyan esetben, ha a baleset kizárólag a kerékpárját ittasan és szabálytalan módon toló gyalogos magatartása miatt következett be [Btk. 187. § (2) bek. a) pont, KRESZ 3. § c) pont, 21. § (3) bek. b) pont].
BH1992. 155. Az ittas járművezetés mint folyamatos magatartás természetes egység akkor is, ha az elkövető a járművét megszakítás után az eredetileg fogyasztott alkohol hatása alatt ismét vezeti [Btk. 187. § (1) bek., 12. § (2) bek.].
BH1992. 5. Az egy évet meghaladó tartamú szabadságvesztés végrehajtásának törvénysértő felfüggesztése és pénzmellékbüntetés téves alkalmazása halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétsége miatt [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, 89. § (2) bek.].
BH1991. 345. Nem lehet szó a kerékpárral szabályosan haladó sértett "közrehatásáról", ha a halálos baleset kizárólag azért következett be, mert a pótkocsis tehergépkocsival a telephelyről a közútra kihajtó járművezető - sokirányú figyelési kötelezettsége mellett - a kerékpárút keresztezésekor a sértett közeledését nem észlelte [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, 89. § (1) bek.].
BH1991. 303. A közúti baleset gondatlan okozása vétségének és az ittas járművezetés vétségének bűnhalmazatban történt téves megállapítása a súlyos testi sértést okozó ittas járművezetés bűntette helyett, amikor az alkoholos befolyásoltság a balesettel okozati összefüggésben áll [Btk. 12. § (1) bek., 187. § (1) bek., 188. § (2) bek. a) pont, KRESZ 4. § (1) bek. c) pont, 28. § (1) bek. a) pont].
BH1991. 179. Halálos közúti baleset gondatlan okozása esetén az elsőbbségadásra vonatkozó közlekedési szabály megszegésének jellege és durvasága a bűnösség fokának a megítélésére, következésképpen a büntetés kiszabására jelentős kihatással van [Btk 187. § (2) bek. b) pont, 83. §, 89. § (2) bek.].
BH1990. 458. A halálos közúti baleset gondatlan okozása vétségében való bűnösség megállapításának nincs helye, ha a lakott területen megengedett sebességgel haladó gépkocsi vezetője a sötét ruházatban az úttesten ittasan fekvő sértettet későn észlelve járművével már nem képes kikerülni, és a sértett halálát eredményező sérülést okoz [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 26. § (4) bek.].
BH1990. 205. Közúti baleset okozása esetén 0,5 ezrelék alatti véralkoholkoncentrációból általában nem lehet visszaszámolni a cselekmény idején fennállott véralkoholkoncentrációra [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, 188. § (2) bek. c) pont].
BH1990. 203. Gondatlanságból okozott súlyos testi sértés, közúti baleset okozása és segítségnyújtás elmulasztása megállapításánál irányadó szempontok [Btk. 170. § (6) bek., 187. § (1) bek., 172. §].
BH1990. 168. Büntetéskiszabási szempontok a nem közúton okozott közlekedési baleset esetén [Btk. 187. § (2) bek. a) pont, 51. §, 83. §, KRESZ 25. § (1) bek.].
BH1990. 87. A szabadságvesztés végrehajtása próbaidőre történő felfüggesztésének nincs helye, amikor a közúti közlekedés szabályainak durva megszegésével okozott baleset során az elkövető két hozzátartozója vesztette életét [Btk. 187. § (1) bek., (2) bek b) pont, 89. § (1) bek.].
BH1990. 9. Próbára bocsátás alkalmazása a gondatlanul közúti balesetet és rongálást okozó elkövetővel szemben [Btk. 187. § (1) bek., 324. § (6) bek. 1. tétel, 72. §].
BH1989. 473. A büntetőjogi felelősség megállapításának szempontjai gyermek elgázolása esetén [Btk. 187. § (2) bek. b) pont].
BH1989. 386. A halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétségéért kiszabott fogház büntetés végrehajtásának fel nem függesztése miatt emelt törvényességi óvás elutasítása a gondatlanság magas foka és a bekövetkezett eredmény súlyossága miatt [Btk. 89. § (2) bek., 187. § (2) bek. b) pont, VII. sz. BED].
BH1989. 296. Súlyos közlekedési balesetet okozó és segítségnyújtást elmulasztó vádlottra törvénysértően enyhe büntetés kiszabása [Btk. 83. §, 172. § (3) bek., 187. § (2) bek. a) pont].
BH1989. 7. Ha a zárt pályán haladó villamos-szerelvény keresztezi a közutat, a közúti jármű vezetője köteles áthaladási elsőbbséget adni a sínen közlekedő járműnek [Btk 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 24. § (1) bek, 53. §].
BH1988. 472. A közlekedési és a foglalkozási szabályszegés elhatárolása gépjárművel közúton kívül okozott baleset esetében [Btk. 171. § (2) bek. b) pont, 187. § (2) bek. b) pont, 191. §].
BH1988. 432. Járműszerelvénnyel okozott halálos közúti baleset gondatlan okozása esetén a járművezetéstől eltiltás hatókörének téves megállapítása [Btk. 58. §, 187. § (2). b) pont, Bk. 107. sz.].
BH1988. 341. Közúti baleset okozása esetén a maradandó testi fogyatékosság megállapításának megalapozatlan mellőzése téves szakértői vélemény alapján [Btk. 187. § (2) bek. a) pont, Be. 68. §, 262. §].
BH1988. 172. A halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétségét valósítja meg a tehergépkocsi vezetője, ha a közútnak nem tekinthető helyen a rakodás megkönnyítése végett hátramenetben a fűben fekvő sértettet halálra gázolja. [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, 191. § (1) bek.]
BH1988. 129. A közúti járművezetéstől eltiltás mellőzése, amikor a közlekedési jelzőtáblák célszerűtlen elhelyezése és a sértett közrehatása is felismerhető volt a baleset bekövetkezésében [Btk. 187. § (1) bek., 58. § (1) bek., BK 107. sz.].
BH1987. 342. I. Maradandó fogyatékosságot eredményező közúti baleset gondatlan okozása esetén végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztésre ítélt terhelt esetében nincs helye az előzetes bírósági mentesítés alkalmazásának, ha a gondatlanság foka jelentős és a súlyos eredmény kizárólag a terhelt magatartása folytán jött létre [Btk. 104. § (1) bek., 187. § (2) bek. a) pont, KRESZ 29. § (1) bek.].
BH1986. 353. I. Súlyos egészségromlást eredményező közúti baleset gondatlan okozása vétségének megalapozatlan megállapítása [Btk. 187. § (2) bek. a) pont].
BH1986. 262. I. Közúti baleset gondatlan okozása vétségének megalapozatlan megállapítása [Btk. 187. §, Be. 239. §].
BH1986. 3. Járművezetéstől való végleges eltiltás mellékbüntetés kiszabásának szempontjai [Btk. 59. § (1) bek., 187. § (1) bek., Bk. 107. sz.].
BH1985. 421. Maradandó fogyatékosságot okozó közúti baleset gondatlan okozása esetén előzetes kérdés okából a büntető eljárás téves felfüggesztése [Be. 137. § (1) bek. b) pont, 169. § (1) bek., 207. § (3) bek., Btk. 170. § (4) bek., 187. § (2) bek. a) pont].
BH1985. 214. I. A 18. életévét alig meghaladó életkorú, kifogástalan magaviseletű és gondatlanságból közlekedési balesetet előidéző terhelttel szemben a büntetés kiszabása helyett a próbára bocsátás alkalmazása [Btk. 72. § (1) bek., 187. § (1) bek.].
BH1985. 52. A halált okozó ittas járművezetés bűntettének és a halálos közúti baleset gondatlan okozása vétségének elhatárolása [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, 188. § (2) bek. c) pont].
BH1985. 50. A halálos közúti baleset gondatlan okozása vétségének elbírálása szempontjából nincs jelentősége annak, hogy a megkülönböztető jelzés használata szabálytalan volt [Btk. 187. § (2) bek. b) pont].
BH1985. 48. A megkülönböztetett jelzéseket használó jármű vezetője súlyos szabályszegésének - mint a baleset bekövetkeztében közreható oknak - az értékelése a büntetés kiszabása során [Btk. 89. § (1) bek., 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 49. § (2) bek.].
BH1985. 4. Felfüggesztett szabadságvesztés kiszabása halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétsége esetén [Btk. 89. § (1) és (3) bek., 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 33. § (1) bek.].
BH1984. 296. Járművezetéstől eltiltás kiszabását önmagában nem indokolja az, hogy a terheltet a rendőrhatóság közlekedési szabálysértésért korábban már egy alkalommal megbírságolta [Btk. 58. § (1) bek., 187. § (1) bek., KRESZ 28. § (2) bek. c) pont, BK. 107. sz.]
BH1984. 88. Halálos közúti baleset gondatlan okozása vétségének téves megállapítása halált okozó, foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetésének vétsége helyett [Btk. 171. § (2) bek. b) pont, 187. § (2) bek. b) pont].
BH1984. 7. A párhuzamos közlekedés szabályainak durva megszegése folytán halálos közúti baleset gondatlan okozása esetén a szabadságvesztés végrehajtásának felfüggesztése még az addig kifogástalan életvitelű terheltnél sem alkalmazható [Btk. 89. § (1) és (2) bek., 187. § (2) bek. b) pont, V. számú BED].
BH1983. 473. A szabadságvesztés végrehajtásának felfüggesztését nem zárja ki önmagában a baleset súlyosabb eredménye [Btk. 89., 187. § (2) bek. b) pont].
BH1983. 431. I. A halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétsége miatt kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának felfüggesztése a kifogástalan közlekedési előéletű olyan vádlottal szemben, akinél a gondatlanság foka a balesetnél döntő szerepet játszó műszaki hiányosságok mellett csekélyebb volt [Btk. 187. § (2) bek., 89. §].
BH1983. 386. I. A közlekedési szabály kiemelkedően durva megsértését valósítja meg az a gépkocsivezető, aki a sebességkorlátozásra vonatkozó rendelkezések megszegése miatt nem képes a kijelölt gyalogátkelőhelyen áthaladó gyermekek elsőbbségét biztosítani és az egyik gyermeket elütve súlyos sérülést okoz. [Btk. 187. § (1) bek., 83. §, 89. § (1) bek., KRESZ 21. § (6) bek. a) pont, 43. §].
BH1983. 264. A járművezetéstől eltiltás kiszabása törvénysértő, ha az elkövetett cselekmény súlyából, a szabálysértések jellegéből, az elkövetés módjából, továbbá az elkövető korábbi magatartásából és személyiségéből nem vonható le olyan következtetés, hogy a járművezetőnek a közúti forgalomban meghagyása a közlekedés rendjére és biztonságára tényleges veszélyt jelent [Btk. 58. § (1) bek., 187. § (1) bek.].
BH1983. 99. Amikor az elkövető kereseti, jövedelmi és vagyoni viszonyai az igazolt keresetnél magasabb, további rendszeres bevételi forrásokra utalnak, ezek megállapítása azonban csak bizonyos adatokból valószínűsíthető, a tényleges vagyoni és személyi körülményekből kell következtetést levonni a pénzbüntetés egy napi összegének megállapítása tekintetében [Btk. 51. § (2) bek., 187. § (1) bek.].
BH1983. 4. Nincs helye járművezetéstől eltiltás kiszabásának, ha a gondatlan szabályszegés kisebb fokú és a kifogástalan életvitelű terheltnek a közlekedésben való eddigi részvétele arra utal, hogy jövőbeni magatartása a forgalom rendjét és biztonságát nem veszélyezteti [Btk. 58. §, 187. § (1) bek.].
BH1982. 122. A magyar állampolgár által külföldön elkövetett közlekedési bűncselekmény elbírálásánál a Btk. rendelkezéseit kell alkalmazni, de a közlekedési szabályszegés megítélésénél az elkövetés helyén hatályos közlekedés-igazgatási szabályok az irányadók [Btk. 3. § (1) bek., 187. § (2) bek. b) pont].
BH1981. 488. I. Az úttesten éjszaka keresztben fekvő gyalogos elütéséért a jármű vezetője csak akkor tehető felelőssé, ha a baleset elhárítására vonatkozó kötelezettségének felróható okból nem tesz eleget [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, KRESZ 21. § (2) és (6) bek.].
BH1981. 440. Ha az előzést végrehajtó jármű vezetője az előzés megkezdése előtt kellő körültekintés ellenére sem észleli a szemből, kivilágítatlanul, az úttest középvonalához közel haladó kerékpárost és azt elüti: elvárhatóság hiányában gondatlanság nem állapítható meg terhére [Btk. 187. § (2) bek. a) pont, 14. §, KRESZ 34. § (1) bek. a) pont].
BH1981. 439. I. A sértett közreható magatartásának helytelen értékelése folytán eltúlzottan enyhe büntetés kiszabása maradandó fogyatékosságot eredményező közúti baleset gondatlan okozásának vétsége miatt [Btk. 187. § (2) bek. a) pont].
BH1981. 391. A közúti közlekedésben hosszú idő óta kifogástalan magatartást tanúsító gépjárművezetővel szemben eseti jellegű figyelmetlenség folytán bekövetkezett baleset esetén intézkedés alkalmazása indokolt [Btk 72. §, 187. § (1) bek.].
BH1981. 351. A közúti baleset csak akkor "kijelölt gyalogosátkelőhelyen" elkövetett, ha az úttesten van ilyen útburkolati jelzés [Btk. 187. § (2) be. b) pont. KRESZ 3. § c) pont, 17. § (1) bek. a) pont, 43. § (2) bek.].
BH1981. 350. A közúti baleset gondatlan okozásának vétsége valósul meg, ha az úttest jobb oldalán folyamatosan haladó kerékpáros szabálytalan irányváltoztatással idézi elő a súlyos testi sérülést okozó balesetet [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 29. § (1) bek.].
BH1981. 305. A pénzbüntetés napi tételei számának megállapítása során figyelemmel kell lenni arra, hogy a vagylagosan alkalmazható büntetési nemek közül a bíróság a legenyhébbet választotta [Btk. 51. § (1) bek., 187. § (1) bek., KRESZ 43. §].
BH1981. 180. Nincs helye a közúti baleset gondatlan okozása vétségében való bűnösség megállapításnak, ha a gépkocsivezető az útpadkán haladó idős életkorú sértettet észlelve megteremti a biztonságos elhaladás feltételeit, de a sértett váratlanul az úttestre lépve a gépkocsi oldalának esik és sérülést szenved [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 43. § (4) bek. b) pont.].
BH1981. 75. A halálos tömegszerencsétlenséget eredményező közúti baleset gondatlan okozása vétségének elbírálása során a vádlott bűnösségét nem érinti, de a büntetés kiszabásánál enyhítő körülmény, ha az elkövető által előidézett veszélyhelyzetet a sértett járművezető a közúti közlekedésben érvényesülő bizalmi elvnek megfelelően helyes cselekvéssel, kockázat nélkül elháríthatta vagy csökkenthette volna [Btk. 187. § (1) bek., (2) bek. c) pont II. fordulat, 37. §, 83. §].
BH1981. 1. I. Ha az elkövető a reá kötelező közúti közlekedési szabályok megszegésével gondatlanságból okozott balesettel gondatlanságból a vasúti közlekedés biztonságát is veszélyeztette: a közúti baleset gondatlan okozása vétségének alap- vagy minősített esetével halmazatban megállapításra kerülhet a közlekedés biztonsága ellen gondatlanságból okozott vétség alapesete. [ Btk. 12. § (1) bek., 184. § (1) és (3) bek., 187. § (2) bek. c) pont ].
BH1980. 362. A tömegszállító jármű vezetője által tanúsított jelentős súlyú figyelmetlenséggel összefüggésben halálos közúti baleset okozása esetén általában huzamosabb időtartamú szabadságvesztés és járművezetéstől eltiltás kiszabása indokolt [Btk, 83. §, 187. § (2) bek b) pont].
BH1980. 6. A folyamatosan nagy mennyiségű alkoholt fogyasztó és ilyen állapotában súlyos közlekedési szabálysértés folytán halálos közúti balesetet gondatlanul okozó terhelttel szemben törvénysértő a főbüntetés alsó határának és a járművezetéstől eltiltás alacsony tartamban való megállapítása [1961. évi V. tv. 194. § (2) bek. a) pont. (1978. évi IV. törvény 187. § (1) bek., (2) bek. b) pont), 1961. évi V. tv. 64. § (1) bek. (1978. évi IV. törvény 83. §)].
FBK 1995/20. Közlekedési balesetért való felelősség elbírálásánál a vádlottnak nem róható fel az észlelés hiánya, ha és pusztán ez vezetett a baleset bekövetkezéséhez. Az útburkolat szennyezettségére nem kell számítania a járművezetőnek, és annak a vádlott által történt észlelése külön vizsgálandó [Btk. 187. § (1) bek., KRESZ 3. § c) pont]
FBK 1993/10. Nem mentesülhet a felelősség alól az a gépjárművezető, aki a saját biztonságának megóvására felismerhetően nem képes személy által létrehozott veszélyhelyzetet fékezés helyett forgalmi sáv változtatásával kívánja elhárítani [KRESZ 43. § (4) bek. b) pont Btk. 187. § (1) bek.]
FBK 1991/27. Az ittas járművezetés folyamatos magatartás, mely természetes egységet alkot akkor is, ha az elkövető a járművét megszakítás után az eredetileg fogyasztott alkohol hatása alatt ismét vezeti (Btk. 187. §)
Járművezetés ittas vagy bódult állapotban
188. § (1) Aki szeszes italtól befolyásolt állapotban vagy a vezetési képességre hátrányosan ható szer befolyása alatt vasúti vagy légi járművet, valamint gépi meghajtású vízi járművet vagy úszó munkagépet, avagy közúton gépi meghajtású járművet vezet, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) A büntetés bűntett miatt
a) három évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény súlyos testi sértést,
b) öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást, vagy tömegszerencsétlenséget,
c) két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény halált,
d) öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény kettőnél több ember halálát okozza, vagy halálos tömegszerencsétlenséget
1. Az ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés bűncselekményének a jogi tárgya egyrészt az élet- és a testi épség védelme, másrészt a közlekedés biztonságához fűződő érdek.
Közismert a bizonyos alkoholmennyiségnek a központi idegrendszerre gyakorolt, tudatzavart előidéző hatása. Éppen ezért a büntetőjog nem tekinti a beszámítási képességet kizáró vagy korlátozó tényezőnek a kóros elmeállapot fennállását, ha az elkövető a bűncselekményt önhibájából eredő ittas állapotban követi el (Btk. 25. §). Az ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés vizsgálata körében az önhiba egyrészt azt jelenti, hogy az elkövető tudatában van annak, hogy szeszes italt fogyasztott, másrészt pedig ismeri a szeszes italnak az emberi szervezetre gyakorolt hatását.
A közlekedés valamennyi ágazatában - a vasúti, a légi, a vízi, a közúti közeledés területén - tilos az, hogy a járművezető a vezetés előtt és alatt szeszes italt fogyasszon. Ebből következően a szabály más hátrányos következményeket nem eredményező megsértése is a közlekedés résztvevőire nézve olyan absztrakt veszéllyel jár, amely a tilalom megszegéséhez büntetőjogi következményeket fűz.
2. Az ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés elkövetési magatartása a vasúti vagy légi jármű valamint gépi meghajtású vízi jármű vagy úszó munkagép, illetőleg közúton gépi meghajtású jármű szeszes italtól befolyásolt állapotban vagy a vezetési képességre hátrányosan ható szer befolyása alatt történő vezetése. Ez a meghatározás gyakorlatilag azonos a KRESZ 4. § (1) bekezdésének c) pontjában rögzített és a járművezetés személyi feltételeire vonatkozó követelményekkel, amely szerint "járművet az vezethet, aki a vezetési képességre hátrányosan ható szer befolyása alatt nem áll, és szervezetében nincs szeszes ital fogyasztásából származó alkohol". A bűncselekmény megállapításának feltételeként a törvény egyrészt a szeszes italtól befolyásolt állapotban, másrészt a vezetési képességre hátrányosan ható szer befolyása alatt történő járművezetést tekinti.
Az ítélkezési gyakorlat értelmében e vétség csak akkor állapítható meg, ha az elkövetőt a szeszes italtól befolyásolt állapota a jármű biztonságos vezetéséhez szükséges képességében károsítja (BH1981. 136.), ebből következik, hogy az alkoholfogyasztás ténye önmagában nem azonos a szeszes italtól befolyásolt állapot fennállásával.
A Btk. 188. §-ának (1) bekezdésében írt "szeszes italtól befolyásolt állapoton" olyan állapotot kell érteni, amikor a véralkohol-koncentráció foka, valamint a klinikai tünetek együttes értékelése alapján megállapítható, hogy a járművezető a szeszes ital fogyasztása következtében már nem képes a biztonságos vezetésre. A szeszes italnak az emberi szervezetre, a központi idegrendszerre gyakorolt hatása elsősorban abban ál, hogy a morális, etikai gátlásokat feloldja; csökkenti a reakciósebességet, azaz megnöveli azt az időtartamot, amely a veszély észlelése és annak az elhárításához szükséges.
A vádlottnak a járművezetés időpontjában fennálló alkoholos befolyásoltsága vagy annak hiánya ténykérdés megállapításánál elsősorban a véralkohol-vizsgálat eredménye az irányadó. Az eljáró bíróságok az alkoholos befolyásoltság tisztázására szolgáló bizonyítékokat, a vérvételi jegyzőkönyvek laboratóriumi vizsgálati eredményeit, a klinikai tüneteket, valamint az orvos-szakértői véleményt összevetve és elemezve juthatnak arra a megállapításra, hogy a terhelt vajon a közlekedése során nem volt-e a vezetői képességére károsan ható alkoholos befolyásoltság állapotában.
Kétségtelen azonban, hogy a véralkohol-koncentráció bizonyos határértéke felett már szükségtelen annak a további vizsgálata, hogy a járművezetőnek az alkoholtól befolyásolt állapota érintette-e és milyen fokban a biztonságos járművezetésre való alkalmasságát. Az orvostudomány jelenlegi álláspontja szerint az alkohol-koncentráció 0,8 értékszintjét meghaladó mennyiség esetén az emberi cselekvőképesség bizonyos mérvű korlátozottsága már törvényszerűen jelentkezik, még az italfogyasztás klinikai hatástüneteinek a hiányában is. Véralkoholvizsgálat hiányában a klinikai tünetek, az elkövető által tanúsított magatartás és az ittasság külső (szemmel látható) megnyilvánulása alapján kell állást foglalni abban a kérdésben, hogy a gépjárművet szeszes italtól befolyásolt állapotban vezette-e (BH1984. 302., BH1998. 163.).
Más megítélés alá esik ha a közlekedésben résztvevő járművezető véralkohol értéke a 0,51 és a 0,80 közé esik, vagyis orvos-szakértői szempontból az "igen enyhe" alkoholos befolyásoltság kategóriájába tartozik. Ilyen esetben ugyanis lehetséges, hogy a befolyásoltság foka nem érinti a biztonságos vezetésre való képességet, különösen ha a járművezető objektíve és szubjektíve nem észleli a vezetési képességet befolyásoló körülményeket. Ez esetben a büntetőjogi felelősség helyett a KRESZ 4. § (3) bekezdésének c) pontja értelmében történő szabálysértéskénti felelősségre vonásra kerülhet sor. Eltérő a helyzet azonban ha a 0,51-0,80 határértéken belül az ittasságnak olyan klinikai tünetei jelentkeznek, amelyek határozottan és egyértelműen mutatják az alkoholfogyasztásból eredő befolyásoltság tényleges fennállását. Ez azt jelenti, hogy igen enyhe fokú alkoholos befolyásoltság (0,50-0,80 ezrelék alkoholkoncentráció) esetén is megállapítható az ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés bűncselekménye, ha a körülményekből arra vonható következtetés, hogy a járművezetőt a szeszes italtól befolyásolt ilyen esetben a vért vevő orvos által észlelt klinikai tünetek megítélése nem kizárólag az orvos-szakértői értékelés körébe tartozó szakkérdés, hanem olyan ténykérdés, amelyet a bíróság a ténybeli és a jogi következtetés útján is levonhat (BH1985. 91., BH1995. 205.).
Az alkoholfogyasztás és az alkoholos befolyásoltság igazságügyi orvos-szakértői vizsgálatáról és véleményezéséről szóló, az Országos Igazságügyi Orvostani Intézet 13. számú 1994. november 30-án megjelent módszertani levele értelmében az alkoholos befolyásoltság fennállása és mértéke véleményezéséhez - a vért vevő orvos által észlelt klinikai tünetek rögzítése mellett - a véralkohol-tartalom objektív módszerekkel történő meghatározásának az eredményei szolgálnak alapul.
Az alkoholértékek a következők
0,30 alatt negatív,
0,31-0,50 között ivott, de alkoholosan nem befolyásolt,
0,51-0,80 között igen enyhe,
0,81-1,50 között enyhe,
1,51-2,50 között közepes,
2,51-3,50 között súlyos,
3,51 felett igen súlyos fokú az alkoholos befolyásoltság, mely utóbbi esetben a heveny alkoholmérgezéses állapot fennállása sem kizárható.
Minden vizsgálati módszer a vérvétel időpontjára érvényes adat, ezért olyan esetekben, amikor a cselekmény megelőzi a vérvételt, a visszaszámolás ad kisegítő eredményt. Az orvostudomány mai állása szerint a visszaszámolásnak csak akkor lehet helye, ha a laboratóriumi vizsgálattal kimutatott véralkohol-koncentráció legalább 0,30. Jelentősége van a felszívódás ütemének (üres vagy telt gyomor), az anyagcsere egyéni sajátosságainak, az egyszeri vagy időben elhúzódó alkoholfogyasztásnak stb. A 0,30-0,50 körüli érték esetében általában nem helyeselhető a visszaszámolás, az öt órán túli vérvétel esetén a visszaszámolás irreális értéket ad. Még problematikusabb a visszaszámolás különösen a közlekedési bűncselekmények esetében gyakori ún. "ráivás" esetén, amikor a vádlott a cselekmény elkövetése után fogyasztott szeszes italt.
A szakértői számítás alapja az, hogy az alkohol anyagcsere viszonylag jól meghatározott szabályok szerint zajlik. Az elfogyasztott ital felszívódása már a szájüregből, nyálkahártyától megindul, bekerül a tápcsatornába, innen diffusió utján kerül a véráramba, majd eljut valamennyi szövetbe. E folyamattal egy időben megindul az alkohol lebontása is, melyet a májban képződő alkoholbontó-enzim végez döntő mértékben. A bevitt alkohol egy bizonytalan hányada, amely 10-30% között lehet, biológiai hatás kifejtése nélkül távozik a szervezetből. Amennyiben további alkoholfogyasztás nem történik, a szervezetből a lebontás hatására az alkohol fokozatosan kiürül. A kiürülési időszakban a csökkenés egyenletesen történik, óránként mintegy 8-10 gr. alkohol, azaz 0,15 ezrelék körüli véralkoholszint-csökkenés tapasztalható. Magasabb alkoholértéknél ennél valamivel több, míg alacsonyabb értékeknél ennél valamivel kevesebb. Az alkohol felszívódása számos fizikai, biológiai és psichés körülmény által meghatározott módon zajlik. A felszívódást befolyásolja az alkohol töménysége, a benne lévő aromás anyag illetve szénsav tartalma, a nyálkahártyák állapota, az egyén adott időpontban fennálló egészségi állapota, psichés állapota is. A felszívódás általában 30-90 perc alatt megtörténik. Ebben az időszakban a véralkoholszint változása viszonylag gyorsan történik, és számítással nem követhető módon. Éppen ezért egy olyan esetben, ahol a fogyasztás és a mintavétel között rövid idő telik el, tehát felszívódási szakban történt a mintavétel, visszaszámolást a cselekmény idejére végezni nem lehetséges.
Korrekt szakértői számítás a lebontási szakaszban végezhető, itt is a fogyasztás utáni 2-5 óra között időtartamban, ezen túli időpontok esetén már megnő a számítás bizonytalansága.
A szakértő munkáját könnyíti, ha a vérminta mellett vizeletminta is rendelkezésre áll, ugyanis a felszívódási időszakban a vér etilalkohol-koncentrációja magasabb, mivel a kiválasztása még csak megkezdődött, így a vizeletben alacsonyabb értéket lehet találni. A lebontási időszakban a kép megfordul, a vérből már fokozatosan kiürül az alkohol, míg a vizeletben jelen van és magasabb koncetrációt lehet kimutatni. További segítséget jelent, ha az első mintavételt követően még egy második minta is rendelkezésre áll, ugyanis a kettő alapján jól meghatározható, hogy lebontási vagy felszívódási szakaszban történtek-e a mintavételek.
1994. november 30-án jelent meg az Országos Igazságügyi Orvostani Intézet 13. számú módszertani levele, amely - új módszerként - szabályozza az alkohol-meghatározást a kilégzett levegőből. Ez a módszertani levél azonban rögzíti, hogy a viszonylag nagy átlaghiba és szórás miatt az ezrelékes véralkoholértékre történő számítás és ennek alapján az alkoholos befolyásoltság mértékének véleményezése csak nagy megközelítéssel lehet. A levegőalkohol módszerének alkalmazása során biztosítani kell minden állampolgárnak azt a jogot, hogy kontroll véralkohol-vizsgálatot kérjen.
Az országos rendőrfőkapitány 35/1995. számú intézkedése alapján 1995. évi november hó 1-i hatállyal országosan bevezetésre került a SERES ETHYLOMETER 670-TH típusú, az OMH által hitelesített alkohol-koncentráció mérőberendezés és a LION Alcometer SD-400 típusú alkoholtesztje.
A rendőri intézkedés során az intézkedő rendőrnek elsősorban az ittasság észlelhető külső jegyei (bizonytalan vezetés vagy járás, akadozó beszéd, alkoholos lehelet stb.), illetve a hagyományos alkoholszonda vagy az elektromos alkoholteszttel (LION) jelzése alapján kell döntenie a SERES készülékkel történő vizsgálatról. Az ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés miatt indított büntető ügyben gyakran előfordul, hogy az intézkedő rendőr alkoholszondával vagy elektromos alkoholteszttel (LION) mutatja ki a járművezetőnél észlelt alkoholértéket, ez azonban a bírói gyakorlatban nem tekinthető olyan bizonyító erejű vizsgálati módszernek, amely alkalmas lehet az ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés bűncselekményének a megállapítására. A SERES készülékkel történő vizsgálat megkezdése előtt az intézkedés alá vont személyt nyilatkoztatni kell esetleges tüdőbetegségére, illetve gyógyszer-, vagy kábító hatású szer szedésére vonatkozóan. A nyilatkozatot írásban kell rögzíteni és a vizsgálandó személlyel alá kell íratni. Ebben az esetben a vizsgálatokat a hagyományos eszközökkel és módszerekkel (vérvétel) kell lefolytatni.
Ha a LION készülékkel végzett mérés 0,1-0,5 milligramm/liter közötti eredményt mutat, az elkövető írásos elismervény nyilatkozata esetén nincs szükség a további vizsgálatra, a járművezető esetén szabálysértési feljelentést kell tenni. A 0,1 milligramm/liter alatti mérési eredmény orvos-szakértői szempontból nem értékelhető. Ha a LION készülékkel folytatott méréseredménye a 0,5 milligramm/litert eléri vagy meghaladja, az intézkedés alá vont személyt a kilégzett levegő mintavétele céljából a legközelebbi SERES készülékkel ellátott rendőrségi objektumba kell előállítani.
Ha a rendőri intézkedés és a SERES készülékkel ellátott rendőrségi objektum között nagy a távolság, vagy a hiteles mérésre 30 percen belül nem kerül sor, akkor vérvételt kell eszközölni. Sajnos a bírósági gyakorlatban egyre gyakrabban fordul elő - elsősorban a szabályok nem kellő betartása miatt, másrészt a műszaki felszereltség hiányossága miatt - a 30 percen, sőt az azt meghaladó időn túli SERES készülékkel történő vizsgálata. Ez a körülmény gyakran teszi kétségessé a vizsgálat eredményét. A SERES készülék alkalmazása után a pozitív vizsgálati eredményt két példányban kell kinyomtatni. A kinyomtatott eredmény egy példányát a feljelentéshez kell csatolni, a másik példányt a vizsgált személynek kell átadni, az átvételt a jegyzőkönyvben alá kell íratni. A SERES készülékkel végzett vizsgálatról egy példányban jegyzőkönyvet kell felvenni, amelyet a feljelentéshez csatolni kell. Törekedni kell arra, hogy a mérésnél, illetve a jegyzőkönyv kitöltésénél az intézkedő rendőrön és az ellenőrzött személyen kívül tanú is legyen jelen. Ha ez nem biztosítható, akkor legalább két rendőr végezze a vizsgálatot és a jegyzőkönyvet mindketten írják alá.
A rendőri intézkedést vérvétellel ( vizeletvétellel) kell lefolytatni, ha az ellenőrzött személy
- alkoholszondás ellenőrzést, a nyilatkozat vagy a jegyzőkönyv aláírását megtagadja
- a mérési eredményt kétségbe vonja és véralkohol-vizsgálatot kér,
- 8 napon túli sérüléssel vagy annál súlyosabb kimenetellel járó közlekedési balesetet okozott,
- az alkoholszonda megfújására alkalmatlan állapotban van,
- szervezetében más, az ítélő- vagy cselekvőképesség hátrányosan befolyásoló szer (pl. gyógyszer, kábítószer) jelenléte valószínűsíthető.
A SERES készülékek csak hitelesített állapotban alkalmasak joghatással járó mérés végzésére. A hitelesítési bizonyítványt ezért gondosan meg kell őrizni, annak másolatát az eljárás során felmerülő igény esetén be kell mutatni.
A szabálysértési és vétségi eljárás hatálya a jelenleg hatályos 13. számú Módszertani Levélben megjelölt 0,5 milligramm/liter.
A jogalkalmazók kérésének megfelelően sor került a 35/1995. ORFK vezetői intézkedés módosítására, amely már kötelezően írja elő a kétszeri mintavételt. Ez a megoldás - a későbbi eljárás során is megnyugtató módon - kizárja a közvetlen ellenőrzés előtti alkoholfogyasztásra történő hivatkozást (szájalkohol-meglétét, illetőleg hiányát igazolja a mérés) illetőleg megállapíthatóvá teszi, hogy a mintavétel a felszálló vagy a leszálló ágban történt-e. Erre figyelemmel bizonyítékként a SERES készülék kétszeri értékmeghatározása, valamint az alkoholos vizsgálatról készült jegyzőkönyv csak együttesen értékelhető.
A levegőalkohol mérésére alkalmas szondákról az utóbbi években megállapították, hogy általában jó korrelációt mutatnak a tényleges véralkoholszinttel. Hibahatárok azonban nagyobb a gázkromatográfiás véralkoholszint méréseknél. Különösen nagy az eltérés a felszívódási szakaszban, ahol akár 20-50%-ot is elérhet. Lényegében kettős konverziót kell a számításnál alkalmazni, mivel egyszer a mérés idején kimutatott levegő etilalkohol-koncentrációt a véralkoholszintnek kell megfeleltetni, majd ezt követően a korábbi cselekmény idejére kell visszaszámolni. Így a számítás hibahatára összemérhető lesz az esetleg véleményezett véralkoholszinttel és a hiba ebből adódóan akár 100%-ot is elérhet. A mérés pontosságát nagy mértékben befolyásolja, hogy az alkalmazott eszköz öntesztelése milyen szintű, képes-e a nyál-, illetve szájalkoholt megkülönböztetni az alveoláris levegő alkoholszintjétől, kellő hőmérsékleten történik-e a vizsgálat, a vizsgálatot végző megfelelően kiképzett-e az eszköz használatára, illetve számos mérés szerint a benzingőz és cigarettafüst befolyásolhatja a mérés pontosságát.
Gyakran előfordul, hogy a járművezető által nem közvetlenül a járművezetés előtt vagy alatt, hanem azt megelőzően fogyasztott alkohol ún. "maradványtünetei"még felismerhetőek. Az ún. post-alkoholos állapoton - eltérően az alkoholos befolyásoltsági állapottól - az alkoholos befolyásoltságot követő és a közérzetet károsan befolyásoló olyan stádiumot kell érteni, amikor a korábban fogyasztott szeszes ital a szervezetből már kiürült vagy csak olyan csekély maradványként jelentkezik, amely a biztonságos járművezetéshez szükséges képességet nem érinti (BH1982. 134.). Ilyen esetben a korábban elfogyasztott alkohol a véralkoholérték alapján nem érinti a biztonságos járművezetéshez szükséges képességet, legfeljebb a közérzetben nyomot hagyó és szubjektív tünetekkel is járó "másnapos" állapotként jelentkezik (BH1989. 344.).
Az úgynevezett post-alkoholos állapot megítélésénél a 13. számú Módszertani Levél ad útmutatást, ugyanis az orvosi gyakorlat a szervezet átlagos alkohollebontó képességéből indul ki. E szerint a szervezet átlagosan egy óra leforgása alatt 0,15 ezreléknek megfelelő, 7 gr alkoholt bont le.
A bíróság adott ügyben megállapította annak a gépkocsivezető vádlottnak a bűnösségét, aki az előző napon olyan nagy mennyiségű szeszes italt fogyasztott, hogy annak a szervezetéből való teljes kiürülése - figyelemmel az óránkénti átlagos lebomlásra - legalább 13-14 órát vett igénybe. Miután a vádlott mindössze néhány órai alvás után vállalkozott a jármű vezetésére, a bíróság arra a következtetésre jutott, hogy az "igen enyhe" alkohol-koncentráció ellenére a vádlott a biztonságos vezetésre képtelen állapotban volt. Nincs orvos-biológiai alapja annak a gyakori védekezésnek, hogy az elkövető szervezetének adottságai folytán nagyobb az alkohol-tűrőképességének a foka, sőt ez inkább a rendszeres alkoholfogyasztásra utaló körülmény (BH1983. 101.).
Az 1999. évi LXXXVII. törvény 47-48. §-a módosította a Btk. 188. §-át. Ennek értelmében a törvény a szeszes italtól befolyásolt állapotban történő járművezetéssel egyezően rendeli büntetni, ha a vezető a vezetési képességre hátrányosan ható szer befolyása alatt vesz részt a forgalomban.
A vezetési képességre hátrányosan ható szer fogalmát a törvény nem határozza meg. Nyilvánvaló azonban, hogy ilyen szernek tekintjük a kábítószert. Az 1/1968. (V. 12.) BM-EüM együttes rendelet 1. §-ának (1) bekezdése határozza meg a kábítószer fogalmát. E szerint "kábítószer-élvezetre alkalmas anyagnak (továbbiakban kábítószer) az 1965. évi 4. törvényerejű rendelettel kihirdetett "a New Yorkban, 1961. március 30-án kelt Egységes Kábítószer-egyezmény" alapján nemzetközileg kábítószernek nyilvánított, továbbá a Magyar Köztársaságban kábítószernek minősített anyagokat és készítményeket, valamint azok bármilyen töménységű folyékony vagy szilárd hígításait kell tekinteni.
A kábítószernek minősülő anyagok és készítmények jegyzékét a rendelet 1-3. melléklete tartalmazza.
Ugyancsak a vezetési képességre hátrányosan ható szernek kell tekinteni a pszichotrop anyagokat. Ezek fogalmát a 4/1980. (VI. 24.) EüM-BM együttes rendelet 1. §-a határozza meg. E szerint pszichotrop anyagnak kell tekinteni az 1979. évi 25. törvényerejű rendelettel kihirdetett a pszichotrop anyagokról szóló, Bécsben 1971. évi február 21. napján aláírt egyezmény (a továbbiakban egyezmény) alapján nemzetközileg pszichotrop anyagnak nyilvánított, továbbá a Magyar Köztársaságban annak minősített anyagokat, valamint azok bármilyen töménységű hígításait. vagy szilárd készítményeit. A pszichotrop anyagok jegyzékeit a rendelet melléklete tartalmazza.
Ezeken a fenti szereken kívül igen gyakori a gyógyszerek - elsősorban az idegrendszerre ható gyógyszerek - sok esetben nagy mennyiségű, illetve alkohollal történő bevétele, amely ugyancsak hátrányosan hat a vezetési képességre.
 A leggyakrabban használt drogok jellemzőit az alábbi táblázat tartalmazza
  anyagok alkalmazási forma "pozitív" élményt okozó hatás "negatív" élményt okozó hatás tünet elvonási tünet
 szerves oldószerek ragasztó, hígító, benzin fejre húzott nejlon zacskóból belégzés eufória, könnyedség érzés, távolodás a realitásoktól, hallucinációk, bódultság, erő és képességek fokozódásának érzete esetenként kellemetlen félelmet keltő érzés mozgás-koordináció zavara hányinger, gyengeség érzet, irritábilitás, szorongás, reszketés, izzadás
 barbiturát (altató, nyugtató) típus Sevenal, Dorlotyn, Etoval, Hipnoval, Noxyron, Seduxen, Albroman, Dalgol, Andaxin, Heminevrin szájon át feszültségcsökkentő, szégyen (megalázottság érzés) elidegenedés csökken, távolodás a realitásoktól, gátlástalanság, agresszivitás  elkent beszéd, koordinációs zavar, bizonytalan járás figyelem- és memória zavar hányinger, gyengeség érzet, irritábilitás, szorongás, reszketés, izzadás, vérnyomás esés, GM típusú roham, álmatlanság
 amfetaminok Speed, Extasy, (régen Centedrin, Aktedron, Gracidin, Pondex) szájon át, orron át felszívva étvágy csökkentő, késztetés, aktivitás és teljesítmény fokozás, könnyűségérzet,  kitágult pupilla, .... (mérgezési tünet vérnyomás emelkedés, tachicardia, hányinger, verejtékezés, deliráns zavartság, SCH-ához hasonló heveny tünetek) irritábilitás, szorongás, depresszió, fáradtság, motoros agitáció, álmatlanság, vagy fokozott aluszékonyság
 kannabisz Cannabis Indica/Sativa (a növény), fű, marihuana (növényi törmelék), hasis (növényi olaj, gyanta) cigarettába sodorva, szájon át, (ritkán a főzet intravénásan) eufória, testi-lelki nyugalom, érzékcsalódások, vizuális hallucinációk, tér-idő kategóriaváltozások, mindenhatóság érzés, ritkán deteriorizáció szorongás, megőrüléstől való félelem, tudatzavar, toxikus pszichózis tartós fogyasztásnál ambíció csökken, apátia, érdektelenség, indíték-csökkenés, emócionális elszűkülés csak pszichés elvonás van
Kétségtelen, hogy a "befolyásoltság" megállapításához minden esetben szükséges igazságügyi orvos szakértői vélemény beszerzése. Még nem készült el az Orvosszakértői Szakmai Kollégium Módszertani Levele, azonban az bizonyos, hogy a vezetési képességre hátrányosan ható szer befolyása alatt történt gépjárművezetéstől csak az eset összes körülményeinek, az elsődleges orvosi vizsgálat, a tájékozódó és megerősítő toxikológiai és esetleges alkoholos vizsgálatok adatai alapján adható vélemény.
A befolyásoltság megállapításához szükséges tehát
- egy elsődleges orvosi vizsgálat,
- mintavétel,
- előzetes vizsgálat,
- megerősítő vizsgálat.
Az elsődleges orvosi vizsgálat alkalmával a vizsgáló orvos a klinikai tünetek alapján nyilvánít véleményt. A vérvételi jegyzőkönyvben szereplő klinikai tünetek adhatnak eligazítást, de szükséges további vizsgálati értékek feltüntetése is (pl. a pupilla tágasságára, a vérnyomás és a pulzus értékeire vonatkozó adatok).
Amennyiben a klinikai tünetek a vezetési képességre hátrányosan ható szer fogyasztásának gyanúját támasztják alá, szükséges 20 ml alvadásgátolt vér és minimálisan 20 ml vizelet biztosítása.
Ezt követi a vizeletminta előzetes (teszt-reagensekkel) történő vizsgálata. Ezzel a vizsgálati eljárással igen rövid idő alatt megbízható eredmények kaphatók, melyek lehetővé teszik, hogy a további - elsősorban GC-MS - vizsgálatokat már célzottan az adott hatóanyag-csoportra irányítsák, lecsökkentve ezzel a szükséges időt és a költségeket, melyek a konkrét hatóanyag azonosításához, illetve a mennyiségi meghatározáshoz szükségesek. A vizsgálat pozitív eredménye csak a gyógyszer vagy kábítószer-fogyasztás gyanúját támasztja alá, arra nem ad felvilágosítást, hogy a kimutatott vegyület milyen kémiai struktúrájú, az aktív vagy inaktív formában fordul elő és a reakciók általában nem alkalmasak a koncentráció becslésére sem.
Éppen ezért szükséges a megerősítő vizsgálatok elvégzése, amely mind a vér, mind a vizelet teljes nagyműszeres quvantitatív és quvalitatív analízisének elvégzését jelenti.
Végül - ugyanúgy ahogy a véralkohol-vizsgálatnál - egy esetleges kontroll vizsgálat vagy a személyazonosság bizonyításának lehetősége céljából a mintákat legalább fél évig szükséges megőrizni.
A Btk. 188. §-ának (1) bekezdése jelöli meg azokat a járműveket, amelyeknek ittas vagy bódult állapotban történő vezetése megvalósítja a bűncselekményt. Ilyenek a vasúti és a légi járművek. A vízi járművek közül csak azok tartoznak ebbe a körbe, amelyek gépi meghajtásúak, továbbá az úszó munkagépek. Ebből következik, hogy a csónak nem tekinthető ilyen járműnek, a motorcsónak azonban igen, mivel ez gépi meghajtású vízi jármű. A közúti járművek közül ugyancsak a gépi meghajtású járművek ilyen állapotban történő vezetése valósítja meg a bűncselekményt.
Itt kell megjegyezni, hogy a gépi meghajtásúaknak azokat a járműveket kell tekinteni, amelyeket beépített erőgép hajt. Ez a meghatározás nem azonos a KRESZ I. számú Függelékének 2. fejezetében írt "gépjármű" fogalommal. A Btk. 188. § (1) bekezdésében megjelölt gépi meghajtású jármű tágabb járműkategóriát ölel fel így a mezőgazdasági vontató, a lassújármű, a segédmotoros kerékpár és a villamos közúton szeszes italtól befolyásolt állapotban vezetése megalapozza az ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés megállapítását. Ugyanakkor az emberi erővel hajtott kerékpár vagy a lovas kocsi sem a KRESZ Függelék szerinti gépjármű, sem a Btk. 188. §-ának (1) bekezdésében megjelölt gépi meghajtású jármű fogalmi körébe nem esik, így ezek vezetői nem lehetnek alanyai ennek a bűncselekménynek.
A Btk. 188. §-ának (3) bekezdése értelmében viszont a nem gépi meghajtású vízi jármű vagy az úszó munkagép, illetőleg a közúton nem gépi meghajtású jármű vezetése esetén is megvalósul a bűntett, ha a járművezető a (2) bekezdésben írt következményeket idézi elő.
3. A törvény elkövetési magatartásként jelöli meg a fent említett járművek vezetését. Vezetésen a jármű elindítását és a már mozgásba hozott járműnek az irányítását gépezetének, meghajtó erejének a működtetését értjük. A jármű vezetőjének a fogalmát a KRESZ I. számú Függelék 3. fejezetének a) pontja úgy határozza meg, hogy az a személy aki az úton járművet vezet vagy állatot hajt (vezet). Nem tekinthető járművezetőnek a segédmotoros-kerékpárt vagy a motorkerékpárt ittasan toló személy (BH1989. 182.). Amennyiben a jármű mozgását nem maga a beépített erőmű biztosítja, a jármű kezelését, irányítását akkor lehet a járművezetés fogalmi körébe vonni, ha annak folytán a haladási sebesség - pl. a lejtőn gurulás következtében - eléri azt a fokot, amely a közlekedés biztonságának a tényleges veszélyeztetésére alkalmas (BH1977. 90.).
A cselekmény a jármű mozgásba hozatalával válik befejezetté, így a kísérlet elhatárolása szempontjából ennek van meghatározó szerepe. Az ítélkezési gyakorlat a bűncselekmény kísérletét állapította meg, amikor az ittas állapotban lévő vádlott a motorkerékpárját a közútra tolva beindította és éppen fel akart ülni rá, amikor az intézkedő rendőr az elindulását megakadályozta, vagy pedig eredménytelenül kísérelte meg a motor beindítását (BH1988. 130.). Ugyancsak az ittas járművezetés vétségének a kísérletét valósította meg az a vádlott, aki szeszes italtól befolyásolt állapotban beült a személygépkocsiba és azt másokkal "tolva" akarta beindítani, ugyanis az ittas járművezetés vétségét megkezdte, a motor tényleges beindításának a hiányában azonban azt befejezni nem tudta (BH1973. 152., BH1984. 340.). Ugyancsak az ittas járművezetés kísérletét - nem pedig annak befejezett alakzatát - valósítja meg az az elkövető, aki szeszes italtól súlyosan befolyásolt állapota miatt a gépkocsi motorját nem tudja üzembe helyezni, bár a próbálkozás során a jármű eredeti helyzetéből elmozdul (BH1988. 130.). Viszont nem valósul meg az ittas járművezetés vétségének kísérlete, ha az elkövető a gépjármű motorját sem tudta beindítani és a járművet egyéb módon sem hozta mozgásba (BH1989. 171.).
Az ittas vagy bódult állapotban történő járművezetésnek csupán - a nem büntethető - előkészülete - és nem a kísérlete - valósul meg, ha a közepes fokban ittas gépjárművezető nem a közúton vezeti a járművét, és a közútra történő kihajtást ténylegesen meg sem kísérelte, cselekménye csupán a Szabs. tv. 116/A. § (1) bekezdése szerinti ittas vezetés szabálysértését valósítja meg (BH1998. 157.).
4. E vétség tettese az a járművezető, aki szeszes italtól vagy hátrányosan ható szertől befolyásolt állapotban járművet vezet. Nem feltétele a "járművezetői" minősítés megállapításának, hogy a jármű vezetője rendelkezzék gépjárművezetői engedéllyel (igazolvánnyal), járművezetői jártassággal, gyakorlattal. Nem kizárt a felbujtói és bűnsegédi alakzat sem, vagyis, ha valaki szándékosan előmozdítja, hogy más ilyen állapotban vezessen járművet, megvalósítja a vétséget, mint bűnsegéd.
Nem állapítható meg azonban annak az utasnak a büntetőjogi felelőssége - részesi tevékenység hiányában - aki befolyásolt állapotban gépi meghajtású jármű vezetőjének a járművében utazik, ugyanis az utas csupán azt a morális kötelezettségét mulasztja el, hogy az ittas vagy bódult állapotban történő járművezetésben megakadályozza a jármű vezetőjét.
5. A járművezetés ittas vagy bódult állapotban vétsége szándékos bűncselekmény. Ez azt jelenti, hogy az elkövető tudatának át kell fognia, hogy ilyen befolyásolt állapotban van, az ilyen állapotban történő járművezetés jogellenes, s mindezek ellenére kell vállalkoznia a jármű vezetésére. Mivel az alapeset szándékos jellegű bűncselekmény, a jogkövetkezmények alkalmazása szempontjából ilyennek kell tekinteni a törvény (2) bekezdésében írt, súlyosabb következményeket eredményező minősített eseteit is, hangsúlyozva, hogy ezeknél az eredményt illetően a bűnösségi forma kizárólag gondatlanság lehet.
Amennyiben az elkövető ugyanazon szeszes ital fogyasztásból eredő alkoholos vagy ugyanazon szertől befolyásolt állapotban a járművezetés megszakítása után ismét vezeti járművét, magatartása természetes egységet alkot, és ez a mozzanat az ítélkezési gyakorlat szerint nem szolgáltat alapot a Btk. 12. §-a (2) bekezdése szerinti folytatólagos elkövetés megállapítására (BH1992. 155., BH1992. 77.). Ugyanez irányadó akkor is, ha a magatartás folyamatosságát rendőri intézkedés szakítja meg (BH1985. 332.). Az ittas járművezetés esetében akkor kerülhet sor több rendbeli bűncselekmény megállapítására, ha az elkövető kijózanodása után ismét szeszes italt fogyaszt, majd alkoholtól befolyásolt állapotában újból járművet vezet (BH1982. 268.). Az azonos alkalommal, egyazon italfogyasztás eredményeként, több mozzanatban ittas járművezetéssel okozott közúti baleset során több személy súlyos testi sérülése esetén nincs helye több rendbeli bűncselekmény, sem pedig a folytatólagosság törvényi egysége megállapításának (BH1982. 83.).
6. A Btk. 188. § (2) bekezdése sorolja fel e bűncselekmény minősített eseteit. Minősített eset megállapítására akkor kerülhet sor, ha a bűncselekmény a (2) bekezdés a)-d) pontjaiban megjelölt következményt okozza.
Ez azt jelenti, hogy a feltüntetett következményeknek okozati összefüggésben kell állniuk a járműnek befolyásolt állapotban történő vezetésével.
A súlyosabb következmény megvalósulásának azonban a közvetlen oka nem a KRESZ 4. § (1) bekezdésének c) pontjában írt tilalom megszegése, hanem valamely más, speciális közlekedési szabályszegés, és ezzel a konkrét KRESZ szabályszegéssel áll kapcsolatban a befolyásoltság. Ez tehát azt jelenti, hogy az elkövető befolyásoltsága következtében szegi meg pl. az előzésre, elsőbbségadásra vonatkozó stb. szabályokat, amelyek közvetlenül a súlyosabb eredményű baleset bekövetkezését okozzák. Éppen ezért az ítélkezési gyakorlat azt a konkrét közlekedési szabályszegést amely a súlyosabb következmény kialakulásához vezet, befolyásoltság következményeként értékeli. Azaz, ha a szeszes ital vagy szer fogyasztást a vezetés körében olyan eredmény követi, amely a kellő figyelem, körültekintés elmulasztására, a figyelőképesség csökkenésére, az ezen alapuló felelőtlenségére vezethető vissza, arra kell következtetni, hogy a közlekedési szabálysértést megvalósító magatartás a befolyásoltsággal volt kapcsolatban.
Ebből az is következik, hogy amennyiben az okozati kapcsolat az elkövető befolyásolt állapota és a (2) bekezdésben feltüntetett következmények között nem állapítható meg, az elkövető büntetőjogi felelősségét csupán az (1) bekezdésbe ütköző vétség miatt lehet megállapítani. Ez okból a bíróság csupán az ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés vétségében állapította meg a bűnösségét annak az alkoholos befolyásolt állapotban vezető elkövetőnek, akinek gépjárművében a vezetés során olyan váratlan és előre fel nem ismerhető műszaki hiba - fékcső-szakadás - következett be, amelynek következtében a jármű fékberendezése használhatatlanná vált, a jármű az előtte álló kamionnak ütközött, és az ütközés következtében utasa életét vesztette.
Ugyancsak az okozati kapcsolat hiányában nem állapította meg a bíróság annak az I. r. vádlottnak a bűnösségét a halált okozó ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés bűntettében, aki alkoholtól befolyásolt állapotban a gépkocsijával letért az útról, az árokba hajtott, de a gépkocsi hátsó ülésén helyet foglaló utas halálát egyértelműen az okozta, hogy a II. r. vádlott a gépkocsijával - a kellő követési távolság hiánya miatt - az I. r. vádlott járművének ütközött (BH1987. 299.).
E bűncselekmény minősített esetei - eltérő büntetési tételekkel - megegyeznek a közúti veszélyeztetés bűntettének [Btk. 186. § (2)] minősített eseteivel. Hasonlóan a közúti veszélyeztetés bűntettéhez, a minősített esetek között nem szerepel a könnyű testi sértés okozása. Ez azt jelenti, hogy amennyiben a járművezető felróható magatartása következtében másnak 8 napon belül gyógyuló sérülést okoz, ez csupán az alapeset keretei között - súlyosító körülményként figyelembe véve - értékelhető.
A bűnhalmazat megállapítása szempontjából itt is irányadó az, hogy az azonos alkalommal és több mozzanatban okozott közúti baleset során több személy szenved súlyos, vagy maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást okozó testi sérülést, illetve a baleset két ember halálát okozza, nincs helye több rendbeli bűncselekmény vagy folytatólagosság megállapításának (BH1982. 83.).
Ki kell hangsúlyozni, hogy a bűncselekmény tipikusan vegyes bűnösségi alakzatú, preterintencionális cselekmény, és az eredményt illetően az elkövető büntetőjogi felelőssége kizárólag a Btk. 15. §-a alapján állapítható meg. Ellenkező esetben, ha megállapítható az eredményt illető szándékosság, nem a Btk. XIII. fejezetében írt közlekedési bűncselekmény hanem a Btk. XII. fejezetében írt személy elleni bűncselekmény, illetőleg annak minősített esete lenne megállapítható.
Ez azt is jelenti, hogy mivel az alapesetben írt elkövetési magatartás szándékos jellegű, a minősített esetek - bár az eredmény tekintetében fennálló bűnösségi forma csak gondatlan lehet - ugyancsak szándékos jellegű bűncselekmények.
Speciális rendelkezéseket tartalmaz a Btk. 188. § (3) bekezdése arra az esetre, ha a befolyásolt állapotban a nem gépi meghajtású vízi jármű, az úszó munkagép vagy a közúton a nem gépi meghajtású jármű vezetője magatartásának következtében következik be a (2) bekezdés a) d) pontjában foglalt súlyosabb eredmény. Ez a rendelkezés ugyanis azt írja elő, hogy amennyiben az ilyen járművek vezetőinek magatartásával összefüggésben a (2) bekezdésben feltüntetett eredmények bármelyike bekövetkezik, bűnösségük az (1) bekezdésben meghatározott járművezetőkkel egyezően állapítandó meg. Ha tehát pl. a befolyásolt állapotban lévő, kerékpárral közlekedő elkövető közlekedése során magatartásával más halálát okozza, a Btk. 188. §-a (2) bekezdésének c) pontja alapján halált ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés okozó bűntette miatt vonható felelősségre.
7. Nehézséget okozhat a bűncselekmény elhatárolása más közlekedési bűncselekménytől, valamint a foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetéstől.
Itt utalunk vissza arra a jogesetre, amikor a lovas kocsi hajtója ittas vagy bódultan a kocsmából kijövet olyan kijelentést tett, amelytől a lovak megindultak és a bakon ülő ittas vagy bódult sértett a lovak közé esve halálos sérülést szenvedett. Miután a bíróság ebben az ügyben tényleges járművezetői tevékenységet nem állapított meg, a vádlott bűnösségét nem a halált okozó ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés bűntettében, hanem a Btk. 187. § (2) bekezdésének b) pontja szerinti halált okozó közúti baleset gondatlan okozásának vétségében állapította meg. Ezzel szemben a halált okozó ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés bűntettében állapította meg a bűnösségét a bíróság annak a traktorvezetőnek, aki a járművéhez akarta csatlakoztatni a defektes pótkocsit és - bár tudta, hogy a pótkocsi vonóháromszögét felemelve kellett a sértettnek tartania - a kellő körültekintés hiányában indította hátramenetben a traktort, amely a pótkocsihoz nyomta a sértettet, aki ennek következtében életét vesztette. Miután a Btk. 191. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezés szerint a közúton elkövetett bűncselekményekre megállapított rendelkezéseket kell alkalmazni akkor is, ha a közúti járművezetésre vonatkozó szabályok megszegése - amely adott esetben visszavezethető a KRESZ 4. § (1) bekezdésének c) pontjában foglalt szabály megsértésére - , nem közúton okoz sérülést vagy halált, a bíróság ez esetben a Btk. XIII. fejezetében szabályozott bűncselekmény megvalósulását látta megállapíthatónak annak ellenére,hogy a vádlott részéről a munkavédelmi és foglalkozási szabályszegés is megállapítható volt, azonban a sértett halálát elsősorban a közlekedési szabályszegések okozták.
8. Az ittas vagy bódult állapotban történő járművezetés bűncselekményének más bűncselekményekkel való halmazati kérdését illetően az alábbiakat emeljük ki.
Az ítélkezési gyakorlat e bűncselekményt és az eközben megvalósított közúti veszélyeztetést bűnhalmazatban állapítja meg. Ugyancsak bűnhalmazat van a közúti veszélyeztetés bűntettének elkövetése során megvalósított szolgálati közeg elleni erőszak bűntettével is (BH1981. 90.). A hivatalos személy elleni erőszak bűntette is megvalósul, ha a gépjárművet vezető terhelt a közúti közlekedésre vonatkozó alapvető rendelkezéseket durván sértő, erőszakos járművezetői magatartással és a veszélyhelyzetet szándékos előidézésével akadályozza, illetőleg kényszeríti intézkedésre a vele szemben jogszerűen fellépő rendőröket (BH1992. 515.). Ugyancsak bűnhalmazat megállapítására kerül sor olyan esetben, amikor az elkövető maga is ittasan vezette a járművet, majd annak a vezetését átengedte az ugyancsak ittas társának [Btk. 188. § (1), 189. § (1)].
okoz.
(3) Aki szeszes italtól befolyásolt állapotban vagy a vezetési képességre hátrányosan ható szer befolyása alatt nem gépi meghajtású vízi jármű vagy úszó munkagép avagy közúton nem gépi meghajtású jármű vezetésével a (2) bekezdésben meghatározott következményt idézi elő, az ott tett megkülönböztetés szerint büntetendő.
BH2000. 435. ugyanakkor az említett készülékekkel a 0,5 mg/1. alkoholérték feletti mérési eredmény esetén rendszerint indokolatlan és szükségtelen mind a vérvétel, mind pedig a szakértő bevonása [Btk. 188. §, Be. 68. § (1) bek.].
BH2000. 435. II. A Seres-Ethylometer és a Siemens-Alcomat készülékek a kilélegzett levegő alkoholtartalma alapján szolgáltatnak az alkoholos befolyásoltságra vonatkozó mérési eredményeket, amelyekből azonban a véralkohol-értékre való átszámításra nincs objektív lehetőség (Btk. 188. §).
BH1998. 578. II. Az ittas járművezetés minősített esetét valósítja meg az elkövető, ha a szeszes italtól befolyásolt állapotával okozati összefüggésben maradandó fogyatékosságot okoz, mely eredményre nézve gondatlanság terheli [Btk. 15. §, 188. § (2) bek. b) pont].
BH1998. 575. Ha a veszélyhelyzetet a terhelt büntetőjogilag felróható magatartásával idézte elő, és a halálos közúti baleset helyszínéről abban a tudatban távozik, hogy a sértett már meghalt: a különös segítségnyújtás elmulasztása folytán a segítségnyújtás elmulasztása bűntetti alakzata megállapításának van helye [Btk. 172. § (3) bek. 1. ford., 188. § (2) bek. c) pont].
BH1998. 468. Az Alcomat típusú alkoholszondával mért levegőalkohol-koncentrációértéknek a véralkoholértékre való átszámítása útján lehet megalapozottan állást foglalni abban a kérdésben, hogy a vádlott a közúton a gépi meghajtású járművet szeszes italtól befolyásolt állapotban vezette-e [Btk. 188. § (1) bek., Sztv. 116/A. § (1) bek. a) pont, Be. 216. § (1) bek. b) pont].
BH1998. 318. II. Az ittas járművezetés vétsége csak közúton követhető el [Btk. 188. § (1) bek.].
BH1998. 163. Az ittas járművezetés megállapítása szempontjából a szeszes italtól befolyásolt állapoton olyan állapotot kell érteni, amelynél a véralkoholkoncentráció foka, valamit a klinikai tünetek együttes értékelése alapján megállapítható, hogy a szeszes ital fogyasztása következtében a járművezető már nem képes a biztonságos vezetésre (Btk. 188. §, KRESZ 4. §).
BH1998. 157. Az ittas járművezetésnek csupán az előkészülete - és nem a kísérlete - valósul meg, ha a közepes fokban ittas gépjárművezető nem a közúton vezeti a járművét, és a közútra történő kihajtást ténylegesen meg sem kísérelte [Btk. 16. §, 130. § (2) bek., 131. §, 188. § (1) bek., 191. § (1) bek., Be. 216. § (2) bek., Sztv. 116. § (1) bek. KRESZ I. sz. függelék 1/a. pont].
BH1998. 119. Ha a tárgyalás mellőzésével hozott végzés ellen kizárólag a vádlott kéri a tárgyalás tartását, majd a tárgyalás alapján a bíróság a végzést hatályon kívül helyezi, és a vádlottat az ítéletében ittas járművezetés vétsége miatt - a korábbi végzésben megállapítottal azonos tartamú - pénzbüntetésre ítéli, a közúti járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés tartamát azonban mérsékli: a másodfokú bíróság az ügyésznek a vádlott terhére bejelentett fellebbezése alapján súlyosíthatja a mellékbüntetés tartamát [Be. 354. § (3) bek., 241. §, Btk. 58. §, 188. §].
BH1997. 168. Az újabb szakértői vélemény beszerzése a vádlott vagy a védő erre irányuló kérelme ellenére mellőzhető, ha a szakértői vizsgálat - az adott esetben a véralkohol-vizsgálat - objektív okok miatt nem ismételhető meg [Be. 77. § (4) bek., Btk. 188. §].
BH1996. 409. A megkülönböztető jelzést indokolatlanul használó és szeszes ital hatása alatt álló rendőrrel szemben, aki az úttesten áthaladó gyalogost halálra gázolja, végrehajtandó szabadságvesztés és a közúti járművek vezetésétől eltiltás kiszabása indokolt [Btk. 89. §, 188. § (2) bek. c) pont, 348. § (1) bek., KRESZ 4. § (1) bek. c) pont, 14. § (1) bek. d) pont, 26. § (1) bek. a) pont, 43. §, 49. § (2) bek.].
BH1996. 301. A súlyos testi sértést okozó ittas járművezetés bűntette miatt emelt vád alól a másodfokú eljárásban hozott felmentő ítélet törvénysértő, ha a másodfokú bíróság a fellebbezési eljárásban felvett bizonyítás eredményét nem veti össze az elsőfokú eljárásban értékelt bizonyítékokkal, és így teljes határozottsággal nem lehet állást foglalni abban a kérdésben, hogy a terhelt nyilvánvaló szeszes ital fogyasztása és a közlekedési szabályszegései, valamint a bekövetkezett súlyos eredmény között az okozati összefüggés fennáll-e [Be. 240. §, 258. § (1) bek. a) és b) pont, Btk. 188. § (2) bek. a) pont, KRESZ 4. § (1) bek. a) és c) pont, 25. § (2) bek., 26. § (1) bek., a) pont IV. ford.].
BH1996. 73. Pénzbüntetés helyett közérdekű munka kiszabása indokolt az ittas járművezetés vétsége miatt ugyanilyen bűncselekményért korábban már többször elítélt vádlottal szemben (Btk. 188. §, 49. §, 51. §, 83. §).
BH1995. 502. A halált okozó ittas járművezetés bűntettében nem állapítható meg a szeszes ital hatása alatt álló gépjárművezető bűnössége, aki a kijelölt gyalogos-átkelőhelyhez érkezve a járműve sebességét megfelelően (11-13 km/óra) csökkenti, és az átkelőhelyre féktávolságon belül lelépő idős sértett a kezében vizet tartalmazó vödörrel a terhelt gépkocsijának az oldalához ütközve sérülést szenvedett, de nem ez, hanem egy korábbi balesetével összefüggésben végzett műtéti beavatkozás miatt hosszú időn át történt ápolásának eredményként fellépett tüdőgyulladás vezetett a halálához [Btk. 188. § (1) bek., (2) bek. c) pont, KRESZ 3. § c) pont, 21. § (6) bek., 43. § (2) bek., (4) bek. b) pont].
BH1995. 382. Az ittas járművezetés vétsége megállapításának feltétele, hogy a szeszes ital hatása alatt álló elkövető a mozgásban levőjárművet irányítsa; önmagában a motornak vezetési szándékkal történő beindítása - a jármű helyzetváltoztatása nélkül - a vétség kísérletének megállapítására alkalmas [Btk. 16. §, 188. § (1) bek.].
BH1995. 205. A terheltnek a járművezetés időpontjában fennállott szeszes italtól befolyásolt állapota, illetőleg ennek a hiánya olyan ténykérdés, amely a jogerős bírósági határozat tényállásbeli megalapozottságával áll összefüggésben, ezért ez a kérdés a felülvizsgálati eljárás során érdemben nem vizsgálható [Be. 284. § (1) bek. a) pont, Btk. 188. § (2) bek. b) pont].
BH1995. 198. A bűncselekménnyel összefüggő szabálysértés miatt nincs helye a felelősségre vonásnak, ha a cselekmény elkövetésétől számítva hat hónap már eltelt anélkül, hogy az elévülést félbeszakító eljárási cselekményre került volna sor [Btk. 188. § (1) bek., Sztv. 10. § (1) bek., 12. §, 48. § (1) bek. a) pont].
BH1995. 195. I. A közérdekű munka kiszabásának a közlekedési bűncselekmények elkövetőivel szemben is helye van, különösen azokban az esetekben, amelyeknél ez a büntetési nem alternatív büntetésként szerepel, nem kizárt azonban ennek a kiszabása az enyhítő rendelkezés alkalmazása esetén sem [Btk. 49. §, 87. § (2) bek. e) pont, 188. § (1) bek.].
BH1994. 645. A szeszes italtól befolyásolt állapotban történt járművezetés tényére és az ennek alapján kiszámított alkoholértékre vonatkozóan a kísérleti jelleggel alkalmazott levegőbefúvásos méréssel működő műszer (Siemens Alcomat) - mint bizonyítási eszköz - által szolgáltatott, és az igazságügyi orvos szakértő véleményével alátámasztott adat az ittas járművezetés vétségében való bűnösség megállapítására alapul szolgálhat [Btk. 188. § (1) bek., Be. 5. § (3) bek., 61. §, 217. § (1) és (3) bek., 218. § (1) bek., KRESZ 4. § (1) bek. c) pont].
BH1994. 578. A halált okozó ittas járművezetés bűntette miatt kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának próbaidőre felfüggesztése téves, amikor a baleset kizárólag a vádlott KRESZ-szabályszegésekben megnyilvánuló magatartása miatt következett be [Btk. 89. § (2) bek., 188. § (2) bek. c) pont, 83. §, KRESZ 3. § c) pont, 4. § (1) bek. c) pont, 26. § (1) bek. a) pont].
BH1994. 177. II. A közúti járművezetéstől végleges hatállyal kell eltiltani azt, aki a járművezetésre alkalmatlan [Btk. 58-59. §, 188. §].
BH1994. 119. Az átmenetileg Magyarországon tartózkodó, kisebb tárgyi súlyú bűncselekményt (- ittas járművezetést -) elkövető terhelt főbüntetés helyett alkalmazott mellékbüntetésként történt kiutasítása törvénysértő [Btk. 38. § (3) bek., 61. §, 88. §, 188. § (1) bek.)
BH1993. 536. A rendfokozatban visszavetés mellőzése az ittas járművezetést elkövető katonával szemben [Btk. 133. §. 188. § (1) bek.].
BH1993. 478. A segédmotoros kerékpárt járművezetői igazolvánnyal, de alkalmilag enyhe fokban ittasan vezetői terhelttel szemben az "A" kategóriájú jármű vezetésétől való eltiltás téves kiszabása [Btk. 58. §, 188. § (1) bek., BK 107. sz.].
BH1993. 402. A lassú jármű fogalma alá eső munkagépet az eddig kifogástalan közlekedési előéletű, igen enyhe fokban ittasan vezető és pénzbüntetésre ítélt terhelttel szemben a járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés kiszabása nem indokolt [Btk. 58. §, 188. § (1) bek., 20/1990. (VIII. 6.) BM r. 2. § (1) bek. j) pont, KRESZ l. sz. függelék II/m) pont, BK. 107.].
BH1993. 336. Végszükségben cselekszik, aki a súlyos sérüléssel járó és azonnali műtét elvégzését igénylő, balesetet szenvedett hozzátartozóját - más lehetőség hiányában - a járművét szeszes italtól befolyásolt állapotban vezetve kórházba szállítja [Btk. 30. § (1) bek., 188. § (1) bek.].
BH1993. 207. A súlyos testi sértést okozó ittas járművezetés bűntettét megvalósító, egyébként kifogástalan életvezetésű és hosszabb idő óta balesetmentesen közlekedő terhelttel szemben a kiszabott szabadságvesztés felfüggesztése, a közúti járművezetéstől eltiltás és a pénzmellékbüntetés kiszabása útján is elérhető a büntetés célja [Btk. 58. § (1) bek., 64. § (1) bek. b) pont, 83. §, 89. § (1) bek., 188. § (2) bek. a) pont].
BH1993. 134. A törvényi büntetési tétel felső határát meghaladó - 250 napi tétel pénzbüntetés törvénysértő kiszabása ittas járművezetés vétsége miatt [Btk. 51. § (2) bek., 188. § (1) bek.].
BH1993. 7. Az okozati összefüggést nem szakítja meg és legfeljebb közreható okként értékelhető, ha az ittasan járművet vezető terhelt többszörös közlekedési szabályszegése folytán bekövetkezett balesetnél, a másik járműben utazó sértett halála bekövetkezésében annak is szerepe volt, hogy a sértett biztonsági öve nem volt bekapcsolva [Btk. 188. § (1) bek., (2) bek. c) pont].
BH1993. 6. I. Az ittas járművezetést elkövető különös visszaeső terhelt esetében a próbára bocsátás nem szolgálja kellően a büntetés célját, ezért szabadságvesztés kiszabása indokolt [Btk. 188. § (1) bek., 72. § (1) bek., 97. § (2) bek. b) pont].
BH1992. 515. A hivatalos személy elleni erőszak bűntette is megvalósul, ha a gépjárművet ittasan vezető terhelt a közúti közlekedésre vonatkozó alapvető rendelkezéseket durván sértő, erőszakos járművezetői magatartással és a veszélyhelyzetek szándékos előidézésével akadályozza, illetőleg kényszeríti intézkedésre a vele szemben jogszerűen fellépő rendőröket [Btk. 229. § (1) bek., 186. § (1) bek., 188. § (1) bek.].
BH1992. 509. Ha a közúti járművezetéstől végleges hatállyal eltiltott terhelt a várakozási idő 10 éves tartama alatt újabb ittas járművezetést valósít meg, az ismételt járművezetéstől eltiltás kimondásának nincs helye; ennek a körülménynek legfeljebb a szóban forgó mellékbüntetés alóli mentesítés szempontjából van jelentősége [Btk. 58. § (1) bek., 59. § (1) bek., 188. § (1) bek., Be. 370/A. §, BK 107. sz.].
BH1992. 149. ilyen esetben a "B" kategóriába tartozó közúti járművek vezetésétől eltiltás indokolt [Btk. 58. § (2) bek., 188. § (1) bek., 1/1976. (I. 10.) BM r. 4. §, BK 107. sz.].
BH1992. 77. I. Ittas járművezetésnek rendőri intézkedés miatt történt megszakítása, majd folytatása ellenére a folytatólagosság megállapításának mellőzése [Btk. 188. § (1) bek., 12. § (2) bek.].
BH1992. 71. A súlyos fokban ittasan gépjárművével balesetet okozó és megállás nélkül továbbhaladó, egyébként azonban kifogástalan életvezetésű terhelttel szemben a szabadságvesztés csak hosszabb próbaidőre függeszthető fel és a járművezetéstől jelentős időtartamú eltiltás alkalmazása indokolt [Btk. 58. § (1) bek., 89. § (1) bek., 172. § (3) bek., 188. § (1) bek.].
BH1991. 380. Közúti járművezetéstől végleges hatályú eltiltás alkalmazása jármű önkényes elvétele és ittas járművezetés vétségét elkövető, hasonló bűncselekményekért már elitélt, antiszociális életvitelű terhelttel szemben [Btk. 59. § (1) bek., 188. §, 327. §].
BH1991. 303. A közúti baleset gondatlan okozása vétségének és az ittas járművezetés vétségének bűnhalmazatban történt téves megállapítása a súlyos testi sértést okozó ittas járművezetés bűntette helyett, amikor az alkoholos befolyásoltság a balesettel okozati összefüggésben áll [Btk. 12. § (1) bek., 187. § (1) bek., 188. § (2) bek. a) pont, KRESZ 4. § (1) bek. c) pont, 28. § (1) bek. a) pont].
BH1991. 57. Halált okozó, ittas járművezetés büntette esetén az előzetes letartóztatás téves elrendelése [Be. 92. § (1) bek., 95. § (2) bek., 96. § (2) bek., Btk. 188. § (2) bek. c) pont].
BH1991. 6. Ittas járművezetés vétsége esetén a közkegyelem törvénysértő nem alkalmazása [Btk 188. § (1) bek., 1989. évi XXXVII. tv. 5. § (1) bek.].
BH1990. 459. Az ittas járművezetés vétségét különös visszaesőként és 2 rb. hivatali vesztegetés bűntettét elkövető vádlottal szemben különös méltánylást érdemlő körülmények hiányában szabadságvesztés kiszabása indokolt [Btk. 188. § (1) bek., 253. § (2) bek., 97. § (4) bek.].
BH1990. 456. A közúti járművezetéstől eltiltás hatáskörének "B" kategóriájú közúti járművekre korlátozása a személygépkocsijával ittasan közlekedő traktorvezetővel szemben [Btk. 58. § (2) bek., 188. § (1) bek., BK 107. sz.].
BH1990. 365. A sértett közrehatásának a súlyos testi sértést okozó ittas járművezetés bűntette esetén olyan jelentősége lehet, amely a kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának a felfüggesztését eredményezheti [Btk. 89. § (1) bek., 188. § (2) bek. a) pont, KRESZ 21. § (2) bek.].
BH1990. 205. Közúti baleset okozása esetén 0,5 ezrelék alatti véralkoholkoncentrációból általában nem lehet visszaszámolni a cselekmény idején fennállott véralkoholkoncentrációra [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, 188. § (2) bek. c) pont].
BH1989. 471. Ittas járművezetés büntette miatt végrehajtásában próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztés kiszabása [Btk. 89. §, 188. §].
BH1989. 394. I. Megalapozatlan az ítélet, ha a bíróság az ittasan okozott közúti balesettel kapcsolatban elmulasztja annak tisztázását, hogy a jármű utasai közül szenvedett-e valaki 8 napon túl gyógyuló sérülést [Be. 239. § (2) bek. a) pont, Btk. 188. § (2) bek. a) pont].
BH1989. 385. Felfüggesztett szabadságvesztés alkalmazása súlyos testi sértést okozó ittas járművezetés büntette miatt [Btk. 89. § (1) bek., 188. § (2) bek, a) pont, VII. sz. BED].
BH1989. 344. A szeszes italtól befolyásolt állapotban történő járművezetés nem azonos a post-alkoholos állapotban való vezetéssel [Btk. 188. § (1) bek., (2) bek. a) pont].
BH1989. 335. Ittas járművezetés és más bűncselekmények elkövetése esetén csupán meghatározott járművek vezetésétől eltiltás téves alkalmazása [Btk 58. §, 188. §, 327. §].
BH1989. 182. A segédmotoros kerékpárt ittasan toló személy járművezetőnek nem tekinthető [Btk 188. § (1) bek., KRESZ Függelék III. fejezet a) pont].
BH1989. 171. Nem valósul meg az ittas járművezetés vétségének kísérlete, ha az elkövető a gépjármű motorját sem tudta beindítani, és a járművet egyéb módon sem hozta mozgásba [Btk. 16. §, 188. § (1) bek.].
BH1989. 4. Járművezetéstől eltiltás esetén nincs helye egyes járműtípusokra korlátozásoknak, igy a személygépkocsi-vezetéstől eltiltás kimondása is téves [Btk. 58. § (2) bek., 188. § (1) bek.].
BH1988. 431. A segédmotoros kerékpár vezetésétől eltiltás helyett közúti járművezetéstől eltiltás törvénysértő alkalmazása [Btk. 58. §, 188. § (1) bek.].
BH1988. 426. A biztonsági öv használatának elmulasztásával okozati összefüggésben bekövetkezett eredmény miatti felelősség [Btk. 188. § (2) bek. b) pont, KRESZ 48. § (5) bek.].
BH1988. 300. I. Az ittas járművezetés esetén is vizsgálni kell, hogy a bekövetkezett baleset az ittas állapottal volt-e összefüggésben [Btk. 188. § (1) bek.].
BH1988. 130. Az ittas járművezetés kísérletét - nem pedig annak befejezett alakzatát - valósítja meg, aki szeszes italtól súlyosan befolyásolt állapota miatt a gépkocsi motorját nem tudja üzembe helyezni, bár a próbálkozás során a jármű eredeti helyzetéből elmozdult [Btk 188. § (1) bek., 16. §].
BH1988. 119. Ittas járművezetés vétségét megvalósító visszaeső sorkatonával szemben szabadságvesztés téves kiszabása [Btk. 188. § (1) bek., 37. §, 51. §].
BH1988. 21. Közúti baleset következményéért fennálló felelősséget akkor is vizsgálni kell, ha a terheltet csupán balesetelhárítási kötelezettség terhelte [Btk. 188. § (2) bek. c) pont].
BH1987. 387. Súlyos testi sértést okozó ittas járművezetés miatt kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának próbaidőre történt törvénysértő felfüggesztése, és a járművezetéstől eltiltás törvénysértően enyhe mértékben megállapítása [Btk. 188. § (2) bek. a) pont, 89. § (1) bek., 58. §].
BH1987. 386. Ittas járművezetés esetén a pénzbüntetésnek és a járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés körének törvénysértő meghatározása [Btk. 188. § (1) bek., 51., 58. §].
BH1987. 382. Katonai jellegű súlyosító és enyhítő körülmények figyelembevétele a büntetés kiszabásánál [Btk. 83. §, 188. § (1) bek., KK 16. sz.].
BH1987. 343. A súlyos testi sértés büntette kísérletének és ittas járművezetés vétségének megalapozatlan megállapítása [Btk. 170. § (2) bek., 188. § (1) bek.].
BH1987. 299. A halálos eredményért - mint a bűncselekmény minősítő körülményéért - nincs helye a büntetőjogi felelősség megállapításának, ha e tekintetben még gondatlanság sem állapítható meg [Btk. 15. §, 188. § (2) bek. c) pont].
BH1987. 265. A pedagógus foglalkozású, speciális bűnismétlő terhelttel szemben ittas járművezetés vétsége miatt javító-nevelő munka helyett végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztés, pénzmellékbüntetés és járművezetéstől eltiltás kiszabása indokolt [Btk 83. §, 188. § (1) bek.].
BH1987. 264. A súlyos személyiségtorzulásban szenvedő idült alkoholista elkövető esetében a járművezetéstől végleges hatályú eltiltás kimondása indokolt [Btk 59. § (1) bek., 188. § (1) bek.].
BH1986. 446. Az ittas járművezetés vétsége elkövető többszörös visszaesővel szemben tárgyalás mellőzésével pénzbüntetés kiszabásának nincs helye [Btk. 188. § (1) bek., 98. §, Be. 351. §].
BH1986. 441. Pénzbüntetés kiszabása esetén az egynapi tétel összegének törvénysértően enyhe megállapítása [Btk. 51. §, 188. § (1) bek.].
BH1986. 355. A pénzbüntetés egy napi tétele összegének törvénysértően enyhe megállapítása az ittas vezetés vétségét elkövető terhelttel szemben [Btk. 188. § (1) bek., 51. § (1) és (2) bek.].
BH1986. 303. A járművezetéstől végleges eltiltása a járművezetésre kiható súlyos jellembeli fogyatékosságú, közlekedési bűncselekményért ismételten felelősségre vont elkövetőnek [Btk. 58., 59. §, 188. § (1) bek., BK 107. sz.].
BH1986. 133. I. Ittas járművezetővel szemben - járművezetéstől eltiltás szükségessége esetén - próbára bocsátás törvénysértő alkalmazása [Btk. 188. § (1) bek., 58. §, 72. §, BK 107. sz.].
BH1986. 96. A közúti járművezetéstől eltiltás téves mellőzése az ittas járművezetést ismételten elkövető, magasabb képzettségű terhelttel szemben [Btk. 188. §, 58. §, BK 107. sz.].
BH1986. 7. I. A terhelt törvénysértő felmentése az ittas járművezetés vétségének vádja alól a bűnösség megállapítására kiható megalapozatlanság miatt [Btk. 188. §, Be. 239. § (2) bek.].
BH1985. 454. Ittas járművezetés esetén a büntetés kiszabás szempontjai [Btk. 83. §, 188. §].
BH1985. 368. I. Járművezetéstől eltiltás szükségessége esetén sem kerülhet sor próbára bocsátásra [Btk. 58. §, 72., 188. §].
BH1985. 336. Járművezetéstől eltiltás tartamának letelte után a járművezetés újbóli gyakorlásának pályaalkalmassági vizsgálattól függővé tételével kapcsolatos téves ítéleti rendelkezés ittas járművezetés vétsége esetén [Btk. 59. § (2) bek., 57. § (3) bek., 188. § (1) bek.].
BH1985. 332. Az ittas járművezetés vétsége folytatólagosságának téves megállapítása [Btk. 12. § (2) bek., 188. § (1) bek., Sztv. 116/A. §].
BH1985. 91. I. Az igen enyhe fokú (0,5-0,8 ezrelék) alkoholos befolyásoltság ellenére is megállapítható az ittas járművezetés, ha az alkoholos befolyásoltság tényét akár a vezetés során tanúsított elkövetői magatartás, akár a klinikai tünetek tükrözik [Btk. 188. §].
BH1985. 91. III. Ha a terhelt a gépkocsi vezetőülésében kiskorú gyermekét az ölébe véve megengedi, hogy a gyermek a járművet kormányozza, míg ő a pedálokat kezeli: kizárólag őt kell a jármű vezetőjének tekinteni [Btk. 188. § (2) bek. c) pont].
BH1985. 52. A halált okozó ittas járművezetés bűntettének és a halálos közúti baleset gondatlan okozása vétségének elhatárolása [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, 188. § (2) bek. c) pont].
BH1984. 384. Segítségnyújtás elmulasztásának minősített esetét és ittas járművezetés vétségét elkövetővel szemben általában törvénysértő a büntetés végrehajtásának felfüggesztése [Btk. 89. § (3) bek., 188. § (1) bek.].
BH1984. 340. Ittas járművezetés kísérlete megállapításának téves mellőzése [Btk. 16. §, 188. § (1) bek.].
BH1984. 302. Véralkohol-vizsgálat hiányában a klinikai tünetek, az elkövető által tanúsított magatartás és az ittasság külső [szemmel látható] megnyilvánulási formái alapján kell állást foglalni abban a kérdésben, hogy a gépjárművet szeszes italtól befolyásolt állapotban vezette-e [Btk. 188. § (1) bek.].
BH1984. 259. A járművezetéstől végleges hatályú eltiltás vizsgálatánál nem az a döntő, hogy az elkövető egyetlen vagy több bűncselekményt követett-e el [Btk. 59. § (1) bek., 188. § (2) bek. c) pont, BK 107. sz.].
BH1984. 220. II. Az ittas járművezetés vétsége akkor is megállapítható, ha az alkoholkoncentráció mértéke pontosan nem tisztázott, de a vezetés időpontjában a szeszes italtól befolyásolt állapot fennállása a külső jelek alapján bizonyított [Btk. 188. § (1) bek.].
BH1984. 216. Járművezetéstől eltiltás önálló büntetésként alkalmazásának szempontjai [Btk. 38. § (3) bek., 58. §, 88. §, 188. § (1) bek., BK 107. sz.].
BH1984. 211. A folyami átkelőhajó matrózának büntetőjogi felelőssége szolgálatának szeszes italtól befolyásolt állapotban történő ellátása esetén [Btk. 188. § (1) bek.].
BH1984. 138. Ittas járművezetés megállapítása esetén is vizsgálni kell, hogy a bekövetkezett sérüléssel járó baleset tekintetében is megállapítható-e a büntetőjogi felelősség [Btk. 188. § (1) bek., (2) bek. c) pont, KRESZ 26. § (4) bek. 34. § (1) bek. d) pont, 35. § (1) bek.].
BH1983. 472. A közúti közlekedési bűncselekmény miatt ismételten elítélt, a közlekedés szabályait durván megszegő és ittas állapotban halálos balesetet okozó, többszörös visszaesővel szemben a törvény szigorának alkalmazása indokolt [Btk. 83. §, 188. § (2) bek. c) pont].
BH1983. 306. I. A kiemelkedően súlyos fokú ittas állapotban való járművezetéssel okozott súlyosabb baleset elkövetőjének javára általában nem indokolt a büntetés végrehajtásának felfüggesztése [Btk. 83., 89. §, 188. § (2) bek.].
BH1983. 219. Ha az elkövető életszínvonalából és az egyéb körülményekből arra lehet következtetni, hogy az igazolt keresetnél lényegesen nagyobb a rendszeres jövedelme, a pénzbüntetés egy napi tétele összegének meghatározásánál ez utóbbi, reálisan becsült jövedelmet kell irányadónak tekinteni [Btk. 51., 58. §, 188. § (1) bek.].
BH1983. 183. Az ittas járművezető is köteles a tőle elvárható segítségnyújtásra, és e kötelezettség elmulasztása esetén még a büntetlen előéletű terhelttel szemben is a törvény szigorát kell alkalmazni [Btk. 172. § (1) és (3) bek., 188. § (2) bek. b) pont, 83. §].
BH1983. 146. Ha az ittas járművezető a baleset helyszínét megállás nélkül nyomban elhagyja, a cserbenhagyás vétségében meg kell állapítani a bűnösségét, annak ellenére is, hogy a sértett halála azonnal beállott, ezért a segítségnyújtásra nem volt lehetőség [Btk. 190. §, 188. § (2) bek. c) pont, 172. §].
BH1983. 101. Az ittas vezetést elkövető terhelt nagyobb alkoholtűrő képességének nincs jelentősége a bűnösség és a büntetés megállapításánál [Btk. 58. §, 83. §, 188. § (1) bek.].
BH1983. 8. A kártérítés mértéke ittas járművezetés esetén [Btk. 188. § (2) bek. a) pont, Mt. 57. § (1)-(3) bek. Mt. V. 79. § (1) bek. b) pont].
BH1983. 6. A járművezetéstől eltiltásnak önálló büntetésként alkalmazása nem a pénzbüntetés helyébe lépő büntetés, téves tehát az az álláspont, hogy annak kiszabása akkor célszerű, ha az elkövető kedvezőtlen anyagi helyzete miatt a pénzbüntetés kiszabása ésszerűtlennek látszik [Btk. 88. §, 51. § (2) bek., 188. § (1) bek.].
BH1982. 365. II. Törvénysértően enyhe büntetés kiszabása súlyos testi sértést okozó ittas járművezetés esetén [Btk. 188. § (2) bek.].
BH1982. 268. Az ittas járművezetés esetében akkor kerülhet sor többrendbeli bűncselekmény megállapítására, ha az elkövető kijózanodása után ismét szeszes italt fogyaszt, majd alkoholtól befolyásolt állapotában újból járművet vezet [Btk. 12. § (1), (2) bek., 188. § (1) bek.].
BH1982. 174. Önmagukban a kedvező alanyi körülmények nem feltétlenül teszik indokolttá büntetés mellőzését és próbára bocsátás alkalmazását [Btk. 72., 83. §, 188. § (1) bek.]
BH1982. 134. Az un. post-alkoholos állapoton - eltérően az alkoholos befolyásoltsági állapottal - az alkohol-mérgezettséget követő és a közérzetet károsan befolyásoló olyan stádiumot kell érteni, amikor a korábban fogyasztott szeszes ital a szervezetből már kiürült vagy csak olyan csekély maradványként jelentkezik, amely a biztonságos járművezetéshez szükséges képességet nem érinti [Btk. 188. §].
BH1982. 83. Az azonos alkalommal és több mozzanatban ittas járművezetéssel okozott közúti baleset során több személy súlyos testi sérülése esetén több rendbeli bűncselekmény vagy folytatólagosság megállapításának nincs helye [Btk. 188. § (2) bek. a) pont, 12. §].
BH1982. 78. Azzal az ittas járművezetővel szemben, akit a bíróság korábban ugyanilyen bűncselekmény miatt már elitélt, szigorú pénzbüntetés kiszabásától lehet elvárni a büntetési cél érvényesülését [Btk. 83. §, 188. § (1) bek.].
BH1982. 2. A kifogástalan életvitelű, igen enyhe alkoholos befolyásoltság állapotában a város gyér forgalmú közterületén gépjárművet vezető vádlott esetében a büntetés kiszabása helyett a próbára bocsátás is kellően szolgálja a büntetés céljának elérését [Btk. 72. §, 188. § (1) bek.].
BH1981. 491. Ha a terhelt az idegen - gépi meghajtású - járművet a többlakásos ház lépcsőházából veszi magához jogtalan használat céljából: a cselekmény nem minősül helyiséghez tartozó bekerített helyre jogtalanul behatolva elkövetettként [Btk. 188. § (1) bek. 327. § (1) bek., (2) bek a) pont ].
BH1981. 483. Az ittas járművezetés miatt korábban már két ízben elitélt terhelttel szemben, aki a közlekedési szabályok sorozatos és kihívóan durva megszegésével, ittas állapotban vezetve maradandó fogyatékosságot eredményező sérülést okoz: szigorú szabadságvesztés kiszabása indokolt [Btk. 83. §, 188. § (2) bek. b) pont].
BH1981. 400. Tárgyalás mellőzésével pénzbüntetés kiszabásának nincs helye a zsúfolt tömegközlekedési eszközt ittasan vezető terhelttel szemben [Be. 351. § (1) bek., Btk. 188. § (1) bek.].
BH1981. 312. Ha az elkövető - bár nem közúton - a közúti járművezetésre vonatkozó szabályok megszegése mellett a munkavédelmi szabályokat is megszegte, cselekménye elbírálásánál a közúton elkövetett bűncselekményekre megállapított rendelkezéseket kell alkalmazni [Btk. 188. § (1) és (2) bek. c) pont, 191. §.].
BH1981. 308. Az ittas járművezetésnél az italozás folyamatossága és az, hogy a baleset nyomán több személy került veszélybe, jelentős súlyosító körülmény, amely a büntetés végrehajtásának felfüggesztését és az előzetes bírósági mentesítést indokolatlanná teszi [Btk. 83., 89., 104., 188. §].
BH1981. 306. A pénzbüntetés kiszabásához a terhelt fizetésén túli jövedelmét is fel kell deríteni [Btk. 51. § (1) bek., 188. § (1) bek.].
BH1981. 262. A járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés kiszabásának ittas járművezetés esetén sincsen helye, ha az elkövetés körülményei és alkalomszerű jellege, valamint a terhelt eddigi életvitele folytán nem lehet olyan következtetésre jutni, hogy a közúti közlekedésben részvétele a közlekedés biztonságát veszélyeztetné, illetőleg hogy a közlekedési fegyelemre nevelése érdekében ez szükséges [Btk. 58. § (1) bek., 188. § (1) bek.].
BH1981. 221. I. Igen enyhe fokú alkoholos befolyásoltság (0,50-0,80 ezrelék alkoholkoncentráció) esetén is megállapítható az ittas járművezetés bűncselekménye, ha a körülményekből arra vonható következtetés, hogy a járművezetőt a szeszes italtól befolyásolt állapot a biztonságos vezetéshez szükséges képességében ténylegesen hátrányosan befolyásolta [Btk. 188. § (1) bek.].
BH1981. 136. Az ittas járművezetés vétsége akkor állapítható meg, ha az elkövetőt a szeszes italtól befolyásolt állapot a jármű biztonságos vezetéséhez szükséges képességében károsítja [Btk. 188. § (1) bek., 17/1968. (IV. 14.) Korm. sz. r. 51. §].
BH1981. 90. I. Az ittas járművezetés és az aközben megvalósított közúti veszélyeztetés egymással bűnhalmazatot alkot [Btk. 12. § (1) bek., 186. § (1) bek., 188. § (1) bek.].
BH1981. 90. II. Bűnhalmazatban van a közúti veszélyeztetés bűntettének elkövetése során megvalósított szolgálati közeg elleni erőszak büntette is [Btk. 12. § (1) bek., 188. § (1) bek., 355. § (1) bek. b) pont, KK. 3. sz.].
BH1981. 50. I. Az ittas vezetéssel okozati összefüggésben - gondatlanul - előidézett közvetlen veszély vagy könnyű testi sérülés miatt külön nem állapítható meg szabálysértés [Btk. 188. § (1) bek., Sztv. 116\B. § (1) bek.].
BH1980. 459. A próbára bocsátás alkalmazásánál meghatározó jelentősége lehet a bűncselekmény indító okának is [1978. évi IV. törvény 72. és 188. §].
BH1980. 371. Az italfogyasztás időpontja, a gépjárművezetés közbeni ittasság mértéke és a terhelt egészségi állapota tüzetes felderítésének hiányában az ittas járművezetés vétségében büntetőjogi felelősséget megállapító határozat megalapozatlan [1978. évi IV. törvény 188. § (1) bek., Be. 239. § (2) bek. a) pont, 351. §].
BH1980. 317. Autóbusznak szeszesitaltól befolyásolt állapotban vezetése esetén a járművezetéstől eltiltást nem elegendő csak erre a járműkategóriára korlátozni, hanem általában mindennemű közúti jármű vezetésétől eltiltás kimondása indokolt [1978. évi IV. törvény 58. § (2) bek., 188. § (1) bek.].
BH1980. 159. Az ittas járművezetés kísérletét kell megállapítani, ha a szeszes italtól befolyásolt állapotban levő elkövető a gépi meghajtású járművet a közúton tolja és eredménytelenül kísérli meg a motor beindítását [Btk 188. § (1) bek., 16. §, 17. § (2) bek.].
BH1980. 7. I. Ha a terhelt vérében az előző napon történt szeszesital fogyasztása folytán még kisebb mérvű alkoholkoncentráció volt, az ittas járművezetés csak akkor állapítható meg, ha a terhelt érezhette az alkoholos befolyásoltságát [1978. évi IV. törvény 188. § (1) bek., Be. 68. § (1) bek.].
Járművezetés tiltott átengedése
189. § (1) Aki vasúti vagy légi jármű, valamint gépi meghajtású vízi jármű vagy úszó munkagép avagy közúton gépi meghajtású jármű vezetését szeszes italtól befolyásolt állapotban levő vagy a vezetésre egyéb okból alkalmatlan személynek engedi át, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) A büntetés bűntett miatt
a) három évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást vagy tömegszerencsétlenséget,
b) öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény halált,
c) két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekmény kettőnél több ember halálát okozza, vagy halálos tömegszerencsétlenséget
1. A Btk. 189. §-ban foglalt bűncselekmény jogi tárgya ugyanúgy kettős mint az ittas járművezetés bűncselekményének jogi tárgya, tehát egyrészt az élet és a testi épség védelme, másrészt a közlekedés biztonsága.
A magatartás bűncselekménnyé nyilvánítását indokolja, hogy a vasúti, légi, vízi illetőleg a közúti közlekedés biztonságának egyik lényeges feltétele, hogy járművezetőként csak olyan személyek vegyenek részt a forgalomban, akik a biztonságos vezetésre alkalmasak. Az alkalmatlanság egyik formája lehet a szeszes italtól befolyásolt állapot. Az alkalmatlanság másik megnyilvánulási formája, amikor olyan személy veszi át a vezetést, aki egyéb okból alkalmatlan a jármű vezetésére.
2. A bűncselekmény elkövetési magatartása tehát a jármű vezetésének más részére történő átengedése. A KRESZ 4. §-ának (2) bekezdése kimondja, hogy a jármű vezetését az üzembentartó - illetőleg a jármű vezetője - nem engedheti meg, illetőleg nem engedheti át olyan személynek, aki az (1) bekezdésben meghatározott feltételeknek nem felel meg. A járművezetés tiltott átengedésének vizsgálata szempontjából számunkra a KRESZ 4. § (1) bekezdésének b) és c) pontjában megjelölt kizáró okok bírhatnak jelentőséggel.
A KRESZ 4. § (1) bekezdésének c) pontja az alkoholfogyasztási tilalmat foglalja magában, vagyis az ilyen személy nincs a jármű biztonságos vezetésére képes állapotban. Azt, hogy mit kell érteni a szeszes italtól befolyásolt állapoton, a Btk. 188. §-ához fűzött magyarázat részletesen kifejti, az abban foglaltak idevonatkozóan is irányadónak tekintendők.
A Btk. 189. § szerinti bűncselekményben állapította meg a bíróság a büntetőjogi felelősségét annak a járművezetéstől eltiltott motorkerékpár-tulajdonos vádlottnak, aki megkérte a jogosítvánnyal rendelkező társát, hogy szállítsa őt. A megállapított tényállás szerint ugyanis útközben mindketten szeszes italt fogyasztottak, majd ilyen állapotban közlekedtek tovább. Az ítélet indokolásában a bíróság kifejtette, hogy ha a vezetést átengedő személy a későbbiekben meggyőződik arról, hogy a vezetést átvevő személy szeszes ital hatása alá kerül, kötelessége, hogy a tőle elvárható módon megakadályozza a jármű további vezetését. Ha ezt elmulasztja, ezzel a hallgatólagos beleegyezésével a járművezetés tiltott átengedését valósítja meg.
A járművezetésre egyéb okból való alkalmatlan személynek azt tekinthetjük, aki valamely fizikai, biológiai vagy pszichikai körülmény folytán nincs olyan állapotban, hogy a jármű biztonságos vezetésére képes legyen. Nem jelenti a járművezetésre való alkalmatlanságot, ha a jármű vezetője a vezetést olyan személyre bízza, akiről tudja, hogy nem rendelkezik érvényes járművezetői engedéllyel (igazolvánnyal) (BH1987. 296.). Ez a cselekmény önmagában csupán a Szabs. tv. 43. §-a szerinti szabálysértés megállapítására alkalmas. A jármű biztonságos vezetésére képtelen az, aki a forgalmi helyzetek felismerését és az ennek megfelelő vezetési műveletet nem képes véghez vinni, illetve arra csak az átlagos járművezető számára szükséges időnél lényegesen hosszabb idő alatt képes.
Az átengedett járművek körét a Btk. 189. § (1) bekezdése az ittas vezetés alaptényállásában [Btk. 188. § (1)] foglaltakkal egyezően sorolja fel, ezért az ott írt magyarázat irányadó ennél a bűncselekménynél is. Viszont a járművezetés tiltott átengedésének a törvényi tényállása nem teszi lehetővé a Btk. 189. § keretében a büntetőjogi felelősség megállapítását akkor, ha a nem gépi meghajtású vízi jármű és az úszó munkagép, illetőleg a közúton nem gépi meghajtású járműnek az átengedése során következik be a súlyosabb eredménnyel járó baleset. Ilyen esetben legfeljebb a Btk. 187. §, illetőleg a Btk. 185. § (3) bekezdése szerinti vétség miatt állapítható meg a büntetőjogi felelősség.
A bűncselekmény akkor befejezett, ha a vezetés átengedése folytán a jármű az átvevő személy részéről mozgásba kerül, és a vezetést ténylegesen megkezdte. A vezetés fogalmára, valamint a bűncselekmény befejezett alakzatától a kísérlet elhatárolására nézve a Btk. 188. §-ához fűzött magyarázat az irányadó.
3. A bűncselekmény elkövetője lehet
a) jármű üzembentartója, akinek annak vezetését engedélyezi,
b) de az a járművezető is, akinek a jármű felett rendelkezési lehetősége van (BH1979. 101.).
A járművezető fogalmát a KRESZ 1. számú Függelék III.fejezetének a) pontja határozza meg.
Tehát a bűncselekmény elkövetője az a személy lehet, aki a járművel ténylegesen vagy jogilag rendelkezik. Elkövetője lehet a jármű tulajdonosa, birtokosa, az a személy, akit a jármű ideiglenes őrzésével bíztak meg, de az is aki lopás utján jutott a jármű feletti rendelkezési lehetőséghez. Elkövetheti a vétséget az is, aki a jármű önkényes elvétele utján megszerzett járművet előzetesen vezeti, majd annak vezetését ittas személynek átengedi (BH1991. 180.).
Az ítélkezési gyakorlat a Btk. 188. § (2) bekezdésének a) pontja szerint minősülő büntettet állapította meg annak az ittas gépjárművezetőnek a terhére, aki megengedte, hogy az ugyancsak ittas és gyakorlattal nem rendelkező társa kormányozza a gépkocsit, míg ő a pedálok kezelését és a sebességváltást végezte. A bíróság álláspontja szerint a jármű vezetését átengedő személy - a pedálok kezelésével és a sebességváltással - maga is vezetéstechnikai teendőket végzett -, így ő is a gépkocsi vezetője volt.
4. A járművezetés tiltott átengedésének vétsége szándékos bűncselekmény, ebből következik, hogy az elkövető tudatának át kell fognia azt a körülményt, hogy a vezetést átvevő személy szeszes italtól befolyásolt állapotban van, illetőleg a vezetésre egyéb okból alkalmatlan. Erről a kizáró körülményről tudomást szerezhet az átadó akár úgy is, hogy korábban az átvevővel együtt fogyasztott alkoholt, akár úgy is, hogy tudja, hogy az átvevő korábban szeszes italt fogyasztott, vagy az átvevő szemmel láthatóan ittas állapotban van, de akár úgy is, hogy észleli pl. hogy az átvevő fizikai okból képtelen a biztonságos vezetésre.
Ha az átengedést kizáró körülményeket illetően az átengedő személy ténybeli tévedésben volt,büntethetősége a Btk. 27. §-ának (1) bekezdése értelmében kizárt.
Ugyancsak nem állapítható meg a járművezetést átengedő személy felelőssége abban az esetben, ha az átvevő a jármű vezetése során más, szándékos bűncselekményt (segítségnyújtás elmulasztása, cserbenhagyás, közúti veszélyeztetés) követ el.
5. A járművezetés tiltott átengedésének minősített eseteit a Btk. 189. § (2) bekezdésének a)-c) pontjai tartalmazzák. A bűncselekmény minősítő körülményei megegyeznek az ittas járművezetés minősítő körülményeivel, azzal a lényeges eltéréssel, hogy a súlyos testi sérülés még az alapeset körében értékelendő.
A minősített eset akkor állapítható meg,ha a járművezetés tiltott átengedése maradandó fogyatékosságot, súlyos egészségromlást vagy tömegszerencsétlenséget, halált, kettőnél több ember halálát vagy halálos tömegszerencsétlenséget okozott.
A Btk. 189. §-ának (1) bekezdésébe ütköző járművezetés tiltott átengedésének a minősített esetei vegyes bűnösségi alakzatú, preterintercionális bűncselekmények az elkövetési magatartás szándékos, a (2) bekezdésben meghatározott minősített esetekben a bűnösség formája viszont kizárólag gondatlanság lehet. A minősítő körülmények bekövetkezése esetén a vezetést átengedő nem csupán az alapeset által meghatározott absztrakt veszélyért, hanem a további következményekért is felel, ha a súlyosabb eredmény vonatkozásában a Btk. 14. §-a szerinti gondatlanság megállapítható feltéve, ha a (2) bekezdésben írt káros következmények okozati összefüggésben állnak a járműnek szeszes italtól befolyásolt állapotban, illetőleg egyéb okból alkalmatlan állapotban történő vezetésével és a súlyosabb következményeket illetően a vezetést átvevőt is gondatlanság terheli. Vagyis a vezetést átvevő személy felelőssége csak az ittas járművezetés alapesetében,a vezetést átadó felelőssége pedig csak a járművezetés tiltott átengedésének alapesetében állapítható meg akkor, ha a súlyosabb eredménnyel járó balesetet valamely elháríthatatlan műszaki hiba idézte elő, vagy annak bekövetkezése kizárólag a sértett szabályszegő magatartására vezethető vissza.
6. A bűnhalmazat kérdésében megállapítható, hogy a járművezetés tiltott átengedésének vétsége annyi rendbeliként értékelendő, ahány személynek történt az átengedés (BH1985. 368.). Ugyancsak bűnhalmazat megállapítására kerül sor abban az esetben, ha a járművezetés tiltott átengedését követően, vagy azt megelőzően az átengedő személy maga is alkoholtól befolyásolt állapotban vezette járművét. Ilyen esetben az átengedő személy terhére mind az ittas járművezetés mind a járművezetés tiltott átengedésének bűncselekménye megállapítható.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
189. § (1) járművezetés tiltott átengedésének vétsége
189. § (2) a) maradandó fogyatékosságot (súlyos egészségromlást, tömegszerencsétlenséget) okozó járművezetés tiltott átengedésének bűntette
189. § (2) b) halált okozó járművezetés tiltott átengedésének bűntette
189. § (2) c) több ember halálát (halálos tömegszerencsétlenséget) okozó járművezetés tiltott átengedésének bűntette.
okoz.
BH1998. 206. A több ember halálát okozó, járművezetés tiltott átengedésének a bűntettét valósítja meg az elkövető, ha a szeszes italtól befolyásolt állapotban levő olyan személynek engedi át a gépkocsi vezetését, aki a járművezetés során három gyalogos halálát okozza [Btk. 14. §, 15. §, 189. § (1) bek., (2) bek. c) pont, KRESZ 3. § c) pont, 4. § (1) bek. c) pont, (2) bek., 26. § (1) bek. a) pont és (4) bek.].
BH1994. 581. A szeszes italt fogyasztott, de alkoholos befolyásoltság alatt nem álló személy részére a járművezetés átengedése akkor valósítja meg a járművezetés tiltott átengedésének vétségét, ha az átvevő ténylegesen alkalmatlan volt a jármű vezetésére; ennek hiányában az átengedő magatartása szabálysértést valósít meg [Btk. 189. § (1) bek., Sztv. 116/A. § (1) bek. a) pont, KRESZ 4. § (1) bek. c) pont és (2) bek.].
BH1991. 180. A járművezetés tiltott átengedésének vétségét az is elköveti, aki a jármű önkényes elvétele utján megszerzett járművet előzetesen vezeti, majd annak vezetését ittas személynek átengedi [Btk. 189. § (1) bek.].
BH1990. 52. Tárgyalás mellőzésével büntetés kiszabásának nincs helye, ha az ügy bűntetti eljárásra tartozik [Be. 351. § (1) bek., 89. § (2) bek., Btk. 189. § (2) bek. a) pont.].
BH1990. 44. Erőszakos közösülés és járművezetés tiltott átengedése miatt kiszabott egy évnél hosszabb tartamú szabadságvesztés végrehajtásának törvénysértő felfüggesztése különös méltánylást érdemlő körülmény hiányában [Btk. 197. § (1) bek., 189. § (2) bek., 89. § (2) bek.].
BH1989. 302. A járművezetés tiltott átengedésének vétsége nem állapítható meg, ha a terhelt a gépkocsi vezetését gépjárművezetői engedéllyel nem rendelkező, de arra alkalmas és képes személynek engedi át; ez a cselekmény csupán szabálysértésként értékelhető [Btk 189. § (1) bek., 17/1968. (IV. 14.) Korm. r. 43. §].
BH1987. 296. A járművezetés tiltott átengedése szempontjából önmagában a járművezetői engedély hiánya nem elegendő a járművezetésre alkalmatlanság megállapításához [Btk 189. § (1) bek.].
BH1985. 368. III. A járművezetés tiltott átengedésének vétsége annyi rendbelinek értékelendő, ahány személynek történt az átengedés [Btk. 12. (1) bek., 189. §].
BH1985. 335. A társadalomra veszélyesség csekély foka folytán téves büntetéskiszabás járművezetés tiltott átengedése esetén [Btk. 28. §, 189. § (1) bek.].
BH1982. 407. Az a körülmény, hogy az elkövető a közúton olyan személy részére engedi át a gépi meghajtású jármű vezetését, akiről tudja, hogy nincs vezetői engedélye (igazolványa), nem alapozza meg a járművezetés tiltott átengedése bűncselekményének a megállapítását; az elkövető tudatának azt is át kell fognia, hogy a vezetést átvevő személy a vezetésre alkalmatlan [Btk. 189. § (1) bek.].
BH1982. 365. I. A "járművezetés" fogalmának értelmezése a jármű haladásához nélkülözhetetlen vezetéstechnikai teendők elvégzése esetén [Btk. 189. § (1) bek.].
BH1980. 458. A járművezetés tiltott átengedése esetén is helye lehet a járművezetéstől eltiltás alkalmazásának [1978. évi IV. törvény 58. és 189. §].
Cserbenhagyás
190. § Ha a közlekedési balesettel érintett jármű vezetője a helyszínen nem áll meg, illetve onnan eltávozik, mielőtt meggyőződnék arról, hogy valaki megsérült-e, avagy az életét vagy testi épségét közvetlenül fenyegető veszély miatt segítségnyújtásra szorul-e, amennyiben súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
1. A cserbenhagyás vétségének jogi tárgya kettős egyrészt az élet és testi épség védelme, másrészt a közlekedés biztonságához fűződő érdek.
A közúti közlekedés szabályai a közlekedési balesettel érintett jármű vezetőjének a megállási kötelezettségét írják elő [KRESZ 58. § (1)]. E kötelezettség megszegése általában szabálysértési felelősséget idéz elő. Ha azonban a baleset körülményei személyi sérülés valószínűségére utalnak, valamennyi közlekedési ágazatban - így a vasúti, légi, vízi és közúti közlekedésben - a büntetőjogi védelem indokolt. Egyrészt tehát jogszabályban írt, másrészt viszont alapvető morális követelmény a közlekedési balesettel érintett jármű vezetője felé, hogy a közlekedési baleset bekövetkezése esetén a járművel megálljon, meggyőződjön arról, hogy - akár vétkes, akár vétlen magatartásukkal összefüggésben - a bekövetkezett baleset következményeként személyi sérülés vagy vagyoni kár keletkezett-e, illetőleg, hogy a baleset következtében megsérült vagy közvetlen veszélybe került személyek segítségnyújtásra szorulnak-e.
2. A bűncselekmény elkövetési magatartásának két formája van
a) a baleset helyszínén a megállás elmulasztása,
b) a baleset helyszínéről eltávozás továbbá a meggyőződés elmulasztása arról, hogy valaki megsérült-e, avagy az életét vagy testi épségét közvetlenül fenyegető veszély miatt segítségnyújtásra szorul.
Baleseten olyan - kizárólag anyagi kárt okozó - közlekedési eseményt értünk, amelynek a hatókörében egy vagy több személy is volt, és a baleset körülményei valószínűsítik a személyi sérülés bekövetkeztét. Éppen ezért nem valósul meg a cserbenhagyás vétsége, ha a közúti baleset során csak kisebb anyagi kár keletkezik, és az utasok vagy kívülállók élete és testi épsége nem kerül közvetlen veszélybe (BH1987. 262.). Ugyanakkor, ha balesettel összefüggésben sérülés vagy halál következik be, nem cserbenhagyás hanem segítségnyújtás elmulasztásának a megállapítására kerülhet sor.
Tehát, ha az elkövető a parkolóhelyen vagy műszaki okból az úton álló olyan járműnek ütközik, amelyben nem volt személy, a KRESZ 58. §-ában foglalt rendelkezés megszegése esetén sincs helye a cserbenhagyás vétsége miatt a bűnösség megállapításának (BH1989. 387.). Ugyanígy nem valósul meg a cserbenhagyás vétsége, ha a baleset következtében a kár nem a járműben, hanem valamely közlekedési létesítményben (jelzőtábla, jelzőberendezés, sorompó, terelőoszlop stb.) keletkezett és a járművezető nem áll meg, illetőleg megállás után tovább halad. Viszont helye van a cserbenhagyás megállapításának akkor, ha a baleset folytán elsődlegesen a közlekedési létesítmény sérült ugyan, de a baleset áttevődött a közlekedésben részt vevő személyre is.
Mindkét elkövetési magatartás tiszta mulasztási cselekmény. Ez azt jelenti, hogy egyrészt a megállás - a jármű haladása megszüntetésének - elmulasztása minden egyéb feltételre vagy időmúlásra tekintet nélkül befejezetté teszi a cselekményt, másrészt a megállás utáni, de a baleset helyszínének a meggyőződési kötelezettség elmulasztásával történő elhagyásával a bűncselekmény ugyancsak befejeződik.
Ebből következik, hogy a cserbenhagyásnak nincs kísérleti alakzata.
3. A bűncselekmény elkövetője a közlekedési balesettel érintett jármű vezetője. Ez a személy lehet a baleset okozója és lehet a balesetet szenvedő jármű vezetője. A baleset okozóján értjük egyrészt azt a személyt, akinek szabályszegő magatartása idézi elő közvetlenül a balesetet, másrészt azt, aki pl. hirtelen fékezésre irányváltoztatásra kényszerítve a másik jármű vezetőjét, az ennek következtében bekövetkezett balesetnek közvetve okozója. De ugyanígy a balesettel érintett jármű vezetőjének kell tekinteni azt a járművezetőt, aki az előtte haladó jármű ütközése miatt kényszerül az útvonalát hirtelen megváltoztatni (úttestről letérés, lecsúszás stb.) és így kerülheti el maga is az ütközést.
Miután a törvény értelmében tettes csak a közlekedési balesettel érintett jármű vezetője lehet, ebből következik, hogy a járművezetővel együtt utazó utas, illetőleg gyalogos felelőssége tettesként vagy társtettesként nem állapítható meg. Ha azonban a balesettel érintett jármű vezetője azért nem áll meg a helyszínen, illetve nem tesz eleget meggyőződési kötelezettségének, mert erre az utasa vagy a gyalogos felhívta, illetőleg utasította, nem kizárt az utas, illetve gyalogos felbujtóként felelősségre vonása.
4. A cserbenhagyás vétsége kizárólag szándékosan követhető el. A bűnösség megállapítására tehát csak akkor kerülhet sor, ha az elkövető észlelte a közlekedési balesetet és ennek ellenére szándékosan elmulasztotta az őt terhelő kötelezettségek teljesítését.
5. A törvényi tényállás szubszidiárius jellegű, így a cserbenhagyás csak akkor állapítható meg, ha súlyosabb bűncselekmény - nevezetesen a segítségnyújtás elmulasztása - nem valósul meg.
A két bűncselekmény közötti különbség attól függ, hogy van-e a baleset helyszínén segítségre szoruló személy. Az ítélkezési gyakorlat értelmében, ha a helyszínen nincs ilyen személy, akkor a törvényi tényállásban leírt kötelezettségek elmulasztása cserbenhagyásként értékelendő, ha viszont a baleset helyszínén sérült vagy olyan személy van, aki az életét vagy testi épségét közvetlenül fenyegető veszély miatt ténylegesen segítségre szorul, akkor a balesettel érintett járművezető mulasztási cselekménye a segítségnyújtás elmulasztását valósítja meg. Sérült személy az, akinek a testi épsége, egészsége károsodott, függetlenül annak fokától. Az ítélkezési gyakorlat értelmében a tényleges segítségre szorulás ténye akkor is megállapítható, ha a baleset során a sérült csupán 8 napon belül gyógyuló sérülést szenvedett.
Amennyiben a közúti baleset következtében személyi sérülés vagy egyéb, az életet vagy a testi épséget fenyegető helyzet alakul ki, nem csupán a balesettel érintett járművezetőket terheli a segítségnyújtási kötelezettség hanem az utasokat, a járókelőket és más járművek vezetőit is s e kötelezettség elmulasztása a segítségnyújtás elmulasztásának megállapítását alapozza meg. Így például a segítségnyújtás elmulasztásának bűntettét állapította meg a bíróság annak az elkövetőnek a terhére, aki figyelmetlensége folytán későn vette észre az utcán vele egy irányban kerékpáron haladó sértettet őt a járműve jobb első részével fellökte, a kerékpáros ennek következtében 8 napon belül gyógyuló sérülést szenvedett, a jármű vezetője pedig megállás nélkül tovább hajtott.
Következetes az ítélkezési gyakorlat abban, hogy a Btk. 172. § (3) bekezdése szerinti bűntett kerül megállapításra akkor, ha a baleset következtében a sértett azonnal meghal. Kétségtelen, hogy a halott személynek már nem lehet segítséget nyújtani, a sérülés keletkezése és a halál beállása között azonban szükségszerűen időbeli eltérés van, a segítségnyújtási kötelezettség pedig a sérülés okozásának pillanatában áll be. Az a körülmény, hogy a sérülés olyan súlyos, hogy az a sértett gyorsan bekövetkező halálát is eredményezi, nem mentesítheti az elkövetőt a segítségnyújtási kötelezettség alól (BH1984. 428.).
6. Mivel a törvényi tényállás szubszidiárius jellegű, a cserbenhagyás és a segítségnyújtás elmulasztása bűnhalmazatban nem állapítható meg.
Álláspontunk szerint a Btk. XIII. fejezetében írt egyéb közlekedési bűncselekmények közül a cserbenhagyás vétsége csak azzal a bűncselekménnyel állapítható meg halmazatban, amely esetében a törvény már a veszélyhelyzet előidézését is elkövetési magatartásként határozza meg és az elkövető szándékán túlmenően létrejött- sérülést nem okozó - baleset esetén a Btk. 190. §-ban megjelölt kötelezettségek elmulasztásával a cserbenhagyás vétsége is megvalósul. Viszont mindazoknál a cselekményeknél, amelyek elkövetési magatartása gondatlan jellegű vagy pedig a bekövetkezett súlyosabb eredmény viszonylatában állapítható meg a gondatlanság - figyelemmel a bekövetkezett tényleges sérülésre - a cserbenhagyás nem, hanem a segítségnyújtás elmulasztása állapítható meg bűnhalmazatban.
Abban az esetben, ha az elkövető nem veszélyeztetési szándékkal követi el a bűncselekményt, hanem a jármű felhasználásával szándéka testi sértés vagy emberölés okozására irányul, vagy ezek bekövetkeztébe belenyugszik, bűnhalmazatban a cserbenhagyás nem állapítható meg.
Az ittas járművezetés alapesete és a cserbenhagyás bűnhalmazatát kell megállapítani akkor, ha a szeszes italtól befolyásolt állapotban lévő járművezető valósítja meg a Btk. 190. § törvényi tényállását, még akkor is, ha éppen ittas állapotának betudhatóan nem észlelte a baleset bekövetkeztét.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
190. § cserbenhagyás vétsége.
BH2000. 3. A szabálytalan előzéssel balesetet okozó, majd a cserbenhagyást megvalósító gépjárművezetővel szemben a járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés alkalmazása általában nem mellőzhető [Btk. 58. §, 190. §, 361. § (1) bek.].
BH1998. 469. A cserbenhagyás vétsége megvalósul, ha az elkövető észleli, hogy a saját és a szemből jövő gépkocsi visszapillantó tükreinek csapódása folytán a szemből érkező jármű bal oldali ajtajának az üvege betört, ennek ellenére a helyszínen nem áll meg, és nem győződik meg arról, hogy a jármű vezetője megsérült-e (Btk. 190. §).
BH1998. 369. A segítségnyújtás elmulasztásának a veszélyhelyzetet előidéző által elkövetett bűntette vádja alól hozott felmentő ítélet törvénysértő, ha a bíróság nem foglalt állást abban a kérdésben, hogy a gépjárművét ittasan vezető terhelt - mint a közlekedési balesettel érintett jármű vezetője - a helyszínen mely okból nem állt meg, a sértett állapotáról miért nem győződött meg, részéről mely okból maradt el a sértettnek nyújtandó segítség, és mely okból távozott el a baleset helyszínéről [Btk. 172. § (3) bek., 190. §, 12. § (1) bek.].
BH1998. 256. A cserbenhagyás vétségével bűnhalmazatban megvalósítja a közúti veszélyeztetés bűntettét is az a terhelt, aki mint a közúti balesettel érintett jármű vezetője az ütközés után a helyszínen nem áll meg, majd a sértettnek a gépkocsi továbbhaladásának a megakadályozására irányuló szándékát oly módon hiúsítja meg, hogy az általa vezetett gépkocsi elé álló sértettet a gépkocsi elindításával közvetlen veszélyhelyzetbe hozza [Btk. 12. § (1) bek., 186. § (1) bek., 190. §].
BH1996. 134. A vízi közlekedés veszélyeztetésének bűntettét és ezzel bűnhalmazatban a cserbenhagyás vétségét valósítja meg a folyón haladó motoros hajó vezetője, aki a vízi járművével nagy sebességgel, kis sugarú kört ír le a kenu körül, s miután a kenu felborult és utasai a vízbe esetek, a helyszínről elhajózik [Btk. 185. § (1) bek., 190. §, 12. § (1) bek., 8/1979. (V. 15.) KPM r. mell.].
BH1993. 338. A cserbenhagyás vétségének elkövetőjével szemben általában nem csupán egyes, meghatározott fajtájú járműre, hanem valamennyi járműkategóriára vonatkozó közúti járművezetéstől eltiltás kiszabása indokolt [Btk. 58. § (1) és (2) bek., 190. §].
BH1993. 139. Ha a becsületsértő kifejezés vagy tényállítás nem az emberi méltóságot, hanem a társadalmi megbecsülést sérti, a becsületsértés vagy rágalmazás sértettjeként nemcsak a természetes személy, hanem a jogi személy is jogosult a magánindítvány előterjesztésére [Btk. 179. §, 190. §].
BH1992. 570. A cserbenhagyás vétsége megvalósul, ha személyeket érintő közlekedési baleset következett be és a járművek esetleges sérülése folytán az emberi életet, testi épséget közvetlenül fenyegető veszély miatt a jármű vezetője a segítségnyújtás szükségességéről való meggyőződés végett a megállási és tájékozódási kötelezettséget mulasztja el [Btk. 190. § KRESZ 58. § (1) bek.].
BH1989. 387. Nincs helye a cserbenhagyás vétsége miatt a bűnösség megállapításának, ha az elkövető a parkolóhelyen álló olyan járműnek ütközik amelynek hatókörében nincs személy [Btk. 190. §].
BH1987. 262. I. Nem valósul meg a cserbenhagyás vétsége, ha a közúti baleset során csak kisebb anyagi kár keletkezik, és az utasok vagy kivülállók élete és testi épsége nem kerül közvetlen veszélybe [Btk 190. §].
BH1986. 447. A közúti járművezetéstől eltiltás mellékbüntetés törvénysértő mellőzése cserbenhagyás vétsége esetén [Btk. 190. §, 58. §].
BH1985. 331. Segítségnyújtás elmulasztása bűntettének megállapítása a sértett azonnali halálát eredményező, vétlenül okozott közlekedési baleset esetén [Btk. 172. § (3) bek., 190. §].
BH1984. 428. A segítségnyújtás elmulasztása bűntettének és a cserbenhagyás vétségének elhatárolásánál irányadó szempontok [Btk. 172. § (3) bek., 190. § ].
BH1983. 146. Ha az ittas járművezető a baleset helyszínét megállás nélkül nyomban elhagyja, a cserbenhagyás vétségében meg kell állapítani a bűnösségét, annak ellenére is, hogy a sértett halála azonnal beállott, ezért a segítségnyújtásra nem volt lehetőség [Btk. 190. §, 188. § (2) bek. c) pont, 172. §].
BH1981. 221. II. A cserbenhagyás az engedélyhez kötött járművezetés szabályainak megszegésével valósul meg, ezért az ilyen elkövetővel szemben a járművezetéstől eltiltás kiszabásának helye lehet [Btk. 58. § (1) bek., 190. §].
Értelmező rendelkezések
191. § (1) A közúton elkövetett bűncselekményekre megállapított rendelkezéseket kell alkalmazni akkor is, ha a közúti járművezetésre vonatkozó szabályok megszegése nem közúton okoz sérülést vagy halált.
(2) A 185-187. §-ok alkalmazásában nem tekinthetők közlekedési szabályoknak a gyalogosokra és az utasokra vonatkozó rendelkezések.
Kizárólag a közúti közlekedési ágazatra vonatkozóan a Btk. 191. §-ának (1) bekezdése tartalmaz egy speciális értelmező rendelkezést, amely nem terjeszthető ki a vasúti, vízi, légi közlekedés körére. Ennek értelmében ugyanis a közúton elkövetett bűncselekményekre megállapított rendelkezéseket kell alkalmazni akkor is, ha a közúti járművezetésre vonatkozó szabályok megszegése nem közúton okoz sérülést vagy halált.
Az "út" fogalmának meghatározásához a KRESZ 1. Függelék I. fejezetének a) pontja nyújt támpontot amely szerint út a gyalogosok és a közúti járművek közlekedésére szolgáló közterület (közút), illetőleg magánterület (közforgalom elől el nem zárt magánút).
A közúti járművezetésre vonatkozó szabályokon nem csak a KRESZ-ben foglalt közlekedési szabályokat kell érteni, hanem az ehhez kapcsolódó igazgatási jogszabályokban foglalt szabályokat is. Ilyenként kell tekinteni a vállalat vezetője vagy a laktanya parancsnoka által kiadott és a közútnak nem minősülő területre vonatkozó utasításokat és parancsokat is.
A bíróság halálos közúti baleset gondatlan vétségét állapította meg annak a tehergépkocsi-vezetőnek a terhére, aki a közútnak nem tekinthető helyen a rakodás megkönnyítése végett hátramenetben a fűben fekvő sértettet halálra gázolta (BH1988. 172.).
Álláspontunk szerint - szemben a miniszteri indokolással foglaltakkal - megállapítható az ittas járművezetés, illetve a járművezetés tiltott átengedésének vétsége, akkor is, ha az nem közúton történik. Ugyanis az ittas vezetés alapesete magában foglalja azt az esetet is, amikor azzal összefüggésben 8 napon belül gyógyuló sérülés keletkezik, s ugyanígy a járművezetés tiltott átengedésének alapesete a 8 napon túl gyógyuló súlyos sérülés létrejöttét. A Btk. 191. §-ának (1) bekezdése azonban nem jelöli meg a sérülés fokát,így amennyiben sérülés ténylegesen bekövetkezik nem közúton a közúti járművezetésre vonatkozó szabályok megszegésével összefüggésben, a közúton elkövetett bűncselekményekre megállapított rendelkezéseket kell alkalmazni. Véleményünk szerint, ez különösen igaz azért is, mert mindkét bűncselekmény sérüléssel járó alapesete feltételezi a KRESZ 4. § (1) bekezdésének c) pontjában, illetőleg 4. §-nak (2) bekezdésében foglalt rendelkezések megszegésén túl valamely további, konkrét, a közúti járművezetésre vonatkozó szabály megszegését is.
Ha az elkövető - bár nem közúton - a közúti járművezetésre vonatkozó szabályok megszegése mellett a munkavédelmi szabályokat is megszegte, cselekménye elbírálásánál a közúton elkövetett bűncselekményekre megállapított rendelkezéseket kell alkalmazni (BH1981. 312.). Erre figyelemmel a bíróság nem a foglalkozás körében elkövetett gondatlan veszélyeztetés vétségében, hanem halált okozó ittas járművezetés bűntettében látta megállapíthatónak annak a traktorvezető vádlottnak a felelősségét, aki közepes fokú ittas állapotban a vontatóval egy defektes pótkocsit akart a szántóföldről elvontatni. A vontatónak a pótkocsival való összekapcsolását hátramenetben akarta végrehajtani úgy, hogy a sértett a pótkocsi vonóháromszögét megemelte. Mivel a vádlott ittassága miatt figyelmetlenül és túl gyorsan hajtotta végre a tolatást, a sértett a vontató és a pótkocsi közé került és olyan sérüléseket szenvedett, hogy a helyszínen életét vesztette. Mivel a vádlott gépi meghajtású járművel végezte a tolatási manővert, amelynek során megszegte a KRESZ 4. § (1) bekezdésének c) pontjában és a 33. §-ának (1) bekezdésében foglalt szabályokat, s szabályszegései okozati összefüggésben álltak a bekövetkezett halálos eredményű balesettel, a bíróság - figyelemmel a Btk. 191. § (1) bekezdésében írtakra - a közúton elkövetett bűncselekményekre vonatkozó rendelkezések alkalmazásával minősítette a vádlott magatartását.
Ugyanígy a közúti járművezetés szabályainak a szándékos megszegésével a járművel nem a közúton okozott sérülés esetén a cselekmény nem foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetésnek, hanem súlyos testi sértést okozó közúti veszélyeztetés bűntettének minősül (BH1995. 618.).
Sem a KRESZ 58. §-a, sem a cserbenhagyás törvényi tényállása nem tesz megkülönböztetést a közúton vagy nem közúton bekövetkezett közlekedési baleset között, így - véleményünk szerint - a törvényi tényállásban megjelölt kötelezettség elmulasztása a nem közúton bekövetkezett baleset esetén is megalapozhatja a Btk. 190. §-ban szabályozott bűncselekmény megállapítását.
2. A 191. § (1) bekezdése értelmében nem tekinthetők közlekedési szabályoknak a gyalogosokra és az utasokra vonatkozó rendelkezések a vasúti, légi vagy vízi közlekedés veszélyeztetése, a közúti veszélyeztetés és a közúti baleset okozása bűncselekmények megítélésénél.
Ezeknek a bűncselekményeknek az elkövetői tehát - a jármű vezetésére vonatkozó közlekedési szabályok megszegésével - kizárólag a járművezetők lehetnek. Azaz, a gyalogosokra és a járművek utasaira vonatkozó közúti közlekedési szabályoknak a gyalogosok és az utasok által történő megszegése esetén, nem állapítható meg büntetőjogi felelősségük a Btk. 185-187. §-okban foglalt közlekedési bűncselekményekben. Amennyiben a gyalogos vagy utas a rá vonatkozó közlekedési szabály megszegésével előidézője a súlyos, illetőleg halálos kimenetelű balesetnek, büntetőjogi felelőssége - a sérülés mértékéhez igazodó - gondatlan testi sértés vagy gondatlanságból elkövetett emberölésben állapítható meg. Viszont abban az esetben, ha a gyalogos vagy az utas a rá vonatkozó közlekedési szabályok megsértésével a vasúti, légi, vízi vagy közúti közlekedés más résztvevőjének életét vagy testi épségét közvetlenül veszélyezteti, bűnössége a Btk. 184. §-a szerinti közlekedés biztonsága elleni bűncselekményben állapítható meg.
BH1998. 318. I. A súlyos testi sértést okozó közúti veszélyeztetés bűntette valósul meg, ha a terhelt a közforgalom számára megnyitott saját használati úton - veszélyeztetési szándékkal - elüti a kerékpárral közlekedő haragosát és ezáltal nyolc napon túl gyógyuló sérülést okoz [Btk. 186. § (2) bek. a) pont, 191. § (1) bek.].
BH1998. 157. Az ittas járművezetésnek csupán az előkészülete - és nem a kísérlete - valósul meg, ha a közepes fokban ittas gépjárművezető nem a közúton vezeti a járművét, és a közútra történő kihajtást ténylegesen meg sem kísérelte [Btk. 16. §, 130. § (2) bek., 131. §, 188. § (1) bek., 191. § (1) bek., Be. 216. § (2) bek., Sztv. 116. § (1) bek. KRESZ I. sz. függelék 1/a. pont].
BH1995. 618. I. A közúti járművezetés szabályainak a szándékos megszegésével a járművel nem a közúton okozott sérülés esetén a cselekmény nem foglalkozás körében elkövetett veszélyeztetésnek, hanem súlyos testi sértést okozó közúti veszélyeztetés bűntettének minősül [Btk. 171. §, 186. §, 191. § (1) bek.].
BH1988. 472. A közlekedési és a foglalkozási szabályszegés elhatárolása gépjárművel közúton kívül okozott baleset esetében [Btk. 171. § (2) bek. b) pont, 187. § (2) bek. b) pont, 191. §].
BH1988. 172. A halálos közúti baleset gondatlan okozásának vétségét valósítja meg a tehergépkocsi vezetője, ha a közútnak nem tekinthető helyen a rakodás megkönnyítése végett hátramenetben a fűben fekvő sértettet halálra gázolja. [Btk. 187. § (2) bek. b) pont, 191. § (1) bek.]
XIV. fejezet
A házasság, a család, az ifjúság és a nemi erkölcs elleni bűncselekmények
I. cím
A házasság, a család és az ifjúság 
elleni bűncselekmények
Kettős házasság
192. § Aki házasságának fennállása alatt újabb házasságot köt, vagy aki házassági kötelékben levő személlyel köt házasságot, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
1. A kettős házasság jogi tárgya a monogám házasság intézménye. A tárgyi oldalt tekintve a bűncselekmény elkövetési magatartása a házasságkötés. A házasságkötés értelemszerűen kizárólag tevékenységgel fejthető ki. Az 1952. évi IV. törvény a Családjogi Törvény (továbbiakban Csjt.) 2. §-a kimondja, hogy a házasság akkor jön létre, ha az együttesen jelen levő házasulók az anyakönyvvezető előtt személyesen kijelentik, hogy egymással házasságot kötnek. A törvényi tényállás büntetni rendeli mindazt, aki a saját fennálló házassága alatt köt házasságot mással, s mindazt, aki tudva arról, hogy a másik személy házassági kötelékben van, azzal házasságot köt.
Az elkövetés idejével kapcsolatban feltételül szabja a törvény, hogy legalább az egyik házasságra lépő fél korábbi házasságának fennállása alatt kerüljön sor az újabb házasság kötésre. Ezzel kapcsolatban tisztázandó a nem létező és az érvénytelen házasság közötti különbség és ezek joghatása.
A fentebb kifejtettek szerint a házasságkötésnek három feltétele van. Ezen feltételek bármelyikének hiánya esetén nem jön létre házasság, tehát ilyen "házasság" esetén nem követhető el a bűncselekmény. Nem áll fenn a házasság abban az esetben sem, ha az megszűnt. A házasság megszűnésével kapcsolatosan a Csjt. 17. §-a rendelkezik, mely kimondja, hogy a házasság megszűnik az egyik házastárs halálával, illetve bírósági felbontással.
Ezzel szemben az érvénytelenségi ok ellenére kötött házasság fennálló házasságnak tekintendő. A Csjt. 13. §-a rögzíti, hogy házasságot csak akkor lehet érvénytelennek tekinteni, ha azt érvénytelenítési perben hozott bírósági ítélet érvénytelennek nyilvánította. Eddig az időpontig az érvénytelenségi ok ellenére kötött házasság is akadálya az új házasságkötésnek.
A házasság létrejöttével, illetve fennállásával kapcsolatban felmerül a kérdés, mi a helyzet a magyar állampolgár által külföldön kötött, illetve a külföldi állampolgár által magyar állampolgárral Magyarországon kötött házasságok esetében. Itt szükséges rámutatni arra, hogy a házasságkötés érvényességének anyagi jogi feltételeit a házasulóknak a házasság idején fennálló közös személyes joga szerint kell elbírálni. Abban az esetben, ha a házasulók személyes joga eltérő a házasságkötés idején, abban az esetben csak akkor tekinthető érvényesnek a házasság, amennyiben mind két házasuló személyes joga szerinti feltételek fennállnak.
Ebből következően olyan külföldi állampolgár is elkövetheti Magyarországon a kettős házasság bűncselekményét akinek hazájában a poligámia nem büntetendő bűncselekmény Ugyanakkor magyar állampolgár is elkövetheti, ha olyan külföldi államban köt házasságot, ahol a poligámia megengedett.
2. A kettős házasság tekintetében a stádiumokat vizsgálva megállapítható, hogy a bűncselekmény a házasság megkötésével fejeződik be. Ez az időpont egybeesik azzal az időponttal, amikor mindkét házasuló fél egybehangzó nyilatkozatát megtette. Miután a házasságkötés az egyik fél nyilatkozat tételével kezdődik, így ezen cselekmény kísérlete is ezzel az időponttal esik egybe. Míg a másik fél nyilatkozata el nem hangzik, a cselekmény kísérleti szakban marad. Minden korábbi cselekmény, akár az anyakönyvvezető előtti megjelenés is csupán előkészületnek minősül és a hatályos törvény szerint nem büntetendő.
3. A bűncselekmény alanya bárki lehet, csupán az a feltétel, hogy a házasulók egyikének korábbi házassága fennálljon és erről az elkövető tudomással bírjon.
A kettős házasság csak szándékosan követhető el, gondatlan alakzata nincs. Ha az, aki nem házas és a másik házasulónak fennálló házasságáról sem tud, bűncselekményt nem követ el.
A részesi alakzatot vizsgálva figyelmet érdemel az anyakönyvvezető szerepe. Abban az esetben, ha az anyakönyvvezető a kettős házasságról tudva működik közre az újabb házasság megkötésében, akkor cselekménye fogalmilag a kettős házassághoz nyújtott bűnsegély, a gyakorlatban azonban a Btk. 225. §-a szerinti hivatali visszaélés bűntettét valósítja meg.
A halmazati kérdéseket vizsgálva a kettős házasság elkövetésének szükségszerű eszköz cselekménye az intellektuális közokirat-hamisítás, így halmazat nem állapítható meg. Ezzel szemben minden más bűncselekménnyel csak halmazatban állhat a kettős házasság. Különösen érvényes ez a materiális közokirat hamisításra, amikor úgy köt valaki házasságot, hogy a személyi állapotára vonatkozó okirat idevonatkozó bejegyzését meghamisítja, és ezt felhasználva köti meg a házasságot.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
192. § kettős házasság bűntette.
Családi állás megváltoztatása
193. § (1) Aki más családi állását megváltoztatja, így különösen gyermeket kicserél, vagy más családba csempész, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a családi állás megváltoztatását
a) gyógy- vagy nevelőintézet alkalmazottja foglalkozása körében,
b) a tizennyolcadik életévét be nem töltött személy nevelésére, felügyeletére vagy gondozására köteles személy követi el.
(3) Ha a bűncselekményt a gyógy- vagy nevelőintézet alkalmazottja foglalkozása körében gondatlanságból követi el, vétség miatt egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
1. A bűncselekmény jogi tárgya más családi, értve ezen valakinek meghatározott családi kötelékbe való (házassági, rokonsági kapcsolaton, illetve örökbe fogadáson alapuló) tartozását és az ebből fakadó társadalmi és jogi helyzetét.
A bűncselekmény passzív alanya, bárki, azaz nagykorú személy is lehet, bár ez gyakorlatilag nagyon ritka. A gyakorlatban a gyermekek sérelmére elkövetés a tipikus, ezért is emelte ki a törvényalkotó a gyermekekkel elkövethető cselekményeket.
Az elkövetési magatartás a családi állás megváltoztatása. Megváltoztatáson értendő minden olyan cselekmény, amely a családi állást meghatározó, vagy e szempontból jelentős körülmények megmásításában, hamis beállításában nyilvánul meg. Ez megvalósulhat az egyén családi jogállásának módosítására irányuló joghatás előidézésével. pl. hamis adatok jegyzőkönyvezésével. Ezen túlmenően a passzív alany helyzetének tényleges megváltoztatásával is.
A tényleges családi helyzet megváltoztatása lényegében azt jelenti, hogy a passzív alanyt megfosztja az eddigi családi állásától, vagy egy másik családba juttatja, vagy anélkül változtatja meg a családi állást. Az előbbi tipikus példája, melyet a törvényalkotó is kiemel, a más családba csempészés, a kicserélés, míg az utóbbira a gyermek elhagyása.
A kicserélés és a csempészet esetében a korábbi megszűnt családi állás helyébe másik családi állás lép, itt a megszűnt jogok, kötelezettségek helyébe új jogok és kötelezettségek lépnek. Az elhagyás esetében a megszűnt jogok és kötelezettségek helyébe nem lép újabb.
A kicserélés elkövetési magatartás két gyermek egymás helyébe juttatását jelenti. Ez a cselekmény mindkét gyermek családi állását sérti. A cselekmény elkövethető oly módon, hogy az érintett családok tagjai megállapodnak egymással, de úgy is, hogy csupán az egyik családtag a másik tudtán kívül, vagy őt megtévesztve cseréli ki a két gyermeket.
A más családba csempészés megtévesztő magatartás, amelynek lényege, hogy az elkövető a gyermek valódi családi állását illetően tévedésbe ejti, vagy tévedésbe tartja azt a családot, amelyik a gyermeket befogadja.
A cselekmény elkövetésének stádiumait vizsgálva megállapítható, hogy az akkor ér kísérleti szakba, amikor az elkövető közvetlenül a passzív alany családi jogállásának megváltoztatására illetve tényleges családi helyzetének megváltoztatására irányuló tevékenységet fejt ki.
A cselekmény akkor válik befejezetté, amikor a passzív alany jogállása alakilag, jogilag szabályszerűen módosul, pl. az anyakönyvbe a hamis adat bejegyzésre kerül - illetve a tényleges családi helyzete módosul. A gyerekek kicserélésre kerülnek, vagy pedig a másik családba való tényleges átkerülés megtörtént. Itt szükséges felhívni a figyelmet arra, hogy a családi állás megváltoztatása nem állapot-bűncselekmény, a befejezetté válást követő jogellenes állapot nem tartozik hozzá a törvényi tényálláshoz.
A családi állás megváltoztatása bűncselekmény szándékosan követhető el. A szándékosság megállapításának feltétele, hogy az elkövető tudata átfogja, hogy a magatartása következtében másnak a családi állása megváltozik. Az elkövetőnek tisztában kell lennie a passzív alany tényleges, valódi családi állásával, és ennek megváltoztatása tényével.
2. A (2) bekezdés fogalmazza meg a minősített eseteket. Az a) pont alanya csak gyógyintézet, vagy nevelőintézet alkalmazottja lehet. Mind a gyógyintézet, mind a nevelőintézet gyűjtőfogalom, mely magában foglalja mindazon intézményeket, melyek egyrészt a betegek gyógykezelésére, másrészt a kiskorúak nevelésére szolgálnak. Így ide tartoznak a szülőotthonok, kórházak, gyermek- és ifjúságvédő intézetek. Az "alkalmazott" fogalom ugyancsak teljes kört felölelő, valamennyi vezető, beosztott, fizikai vagy egyéb tevékenységet ellátó lehet elkövető.
A foglalkozás körében való elkövetésen értendő a jogszabályon, vagy szakmai szabályon alapuló kötelezettség megszegése, vagy elmulasztása.
Figyelemmel az alany speciális voltára, kívülálló személy a cselekményt társtettesként nem követheti el, csupán az alkalmazott felbujtójaként, vagy bűnsegédjeként.
A (2) bekezdés b) pontja ugyancsak speciális alanyokat jelöl meg. A 18. életévét be nem töltött személy nevelésére, felügyeletére, illetőleg gondozására köteles személyek köre relatíve tág. A családjogi szabályok szerint ilyennek minősül elsősorban a szülő, vagy a szülővel azonos jogállású örökbefogadó, valamint a gyám. Ide értendők mindazok a személyek, akik az oktatásban, nevelésben, különböző társadalmi szervezetekben, egyesületekben foglalkoznak a 18. életévét be nem töltött személlyel. Ez utóbbi vonatkozásában a nem jogi kötelezettségen alapuló, hanem pl. karitatív, önkéntes alapon működő alapítvány társadalmi segítője is alany lehet ennek a minősített esetnek.
3. A (3) bekezdés a gondatlan alakzatot fogalmazza meg. Ennek alanya csak a foglalkozás körében eljáró intézeti alkalmazott lehet. Az elkövető a foglalkozási kötelezettségét akár szándékosan, akár gondatlanul szegheti meg, de a magatartás következménye, azaz a passzív alany családi jogállásának megváltozása tekintetében csak gondatlanság állhat fenn. Ellenkező esetben az (1) bekezdés szerint felel az elkövető.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
193. § (1) családi állás megváltoztatásának bűntette
193. § (2) a) családi állás megváltoztatásának gyógy- (nevelő-)intézet alkalmazottja által foglalkozása körében elkövetett bűntette
193. § (2) b) családi állás megváltoztatásának kiskorú nevelésére (felügyeletére, gondozására) köteles személy által elkövetett bűntette
193. § (3) családi állás megváltoztatásának vétsége.
Kiskorú elhelyezésének megváltoztatása
194. § Aki végrehajtható hatósági határozat alapján elhelyezett kiskorút attól, akinél a hatóság elhelyezte, annak beleegyezése nélkül, az elhelyezés tartós megváltoztatása céljából elvisz, avagy a kiskorút rejtve vagy titokban tartja, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
1. A bűncselekmény passzív alanya az a kiskorú, akinek az elhelyezéséről végrehajtandó hatósági határozat rendelkezik. A kiskorú fogalmát a Ptk. 12. § (2) bekezdése akként határozza meg, hogy kiskorúnak tekintendő, aki még nem töltötte be 18. életévét, kivéve, ha házasságot kötött.
E törvényhely alkalmazásában végrehajtandó hatósági határozaton értendő a bíróság jogerős érdemi határozata, vagy előzetesen végrehajtható ideiglenes intézkedése, továbbá a gyámhatóság jogerős, vagy nem jogerős végrehajtható határozata a kiskorú intézeti nevelésbe vételéről, állami nevelésbe vételéről.
A fenti határozatok a szülői felügyeletet érintik. Ezzel szemben nem érinti a szülői felügyeleti jogot a gyámhatóság azon határozata, amellyel a kiskorú intézetben elhelyezéséről rendelkezik [Csjt. 92/A. § (1) b)]. Erre figyelemmel nem követi el a kiskorú helyzetének megváltoztatását, aki az intézetben elhelyezett gyermekét - a nevelők tiltakozása ellenére - onnan elviszi, és magánál tartja (BH1993. 280.).
A gyakorlatban sűrűn előfordul, hogy a különélő szülők nem tudnak megegyezni abban a kérdésben, hogy a gyermek kinél legyen elhelyezve.
A gyámhatóság ilyen esetben határozatot hoz a szülői felügyeletet gyakorló szülő kijelöléséről. A gyámhatóság ezen határozata nem tekinthető gyermek elhelyezéséről rendelkező határozatnak. éppen ezért ennek megszegése nem valósítja meg a kiskorú elhelyezésének megváltoztatását.
2. A törvényi tényállás három vagylagos elkövetési magatartást fogalmaz meg. Egyik a kiskorú elvitele, másik az elrejtése, és a harmadik pedig a tartózkodási helyének a titokban tartása. Itt szükséges leszögezni, hogy mind három elkövetési magatartás csak tevékenységgel fejthető ki. Ebből következően pl. az a szülő, aki az önként hozzászökő gyermekét nem viszi vissza, önmagában ezzel a passzív magatartásával még nem követi el a bűncselekményt.
A fent megjelölt három elkövetési magatartás megkülönböztethető aszerint, hogy a kiskorú elhelyezéséről rendelkező hatósági határozatot már végrehajtották-e, vagy sem.
Tipikusan a hatósági határozat végrehajtását hiúsítja meg az elkövető, amikor a kiskorút "elviszi". Az elvitel olyan tevékenység amellyel az elkövető a kiskorút az elhelyezési rendelkező határozattól eltérő, más környezetbe juttatja.
A magatartás lényege, hogy a kiskorút a jogosított személytől elvonja. Erre nem csak oly módon kerülhet sor, hogy a jogosított közvetlen felügyeleti köréből viszi el, hanem bárhonnan máshonnan, ahonnan a kiskorú egyébként haza tért volna, vagy őt hazavitték volna. Így az elvitel tipikusan kapcsolódik az óvodákhoz, iskolákhoz, amikor az elkövető úgymond a gyerek elé megy, és magával viszi.
Az elvitellel egy tekintet alá esik, ha az elkövető arra csábítja a kiskorút, hogy az szökjön hozzá és az ezt meg is teszi.
A kiskorúnak rejtve, vagy titokban tartása elsősorban a még végre nem hajtott hatósági határozatok érvényesülését akadályozza, de nem kizárt a megvalósulása a végrehajtott hatósági határozatok esetében sem. A kiskorú elrejtése olyan magatartást ölel fel, amikor az elkövető a jogosult számára hozzáférhetetlenné teszi a kiskorút.
A titokban tartás a kiskorú hollétére vonatkozó ismeret eltagadása. A kiskorú hollétéről hamis tájékoztatás közlése, vagy pedig bármilyen közlés megtagadása.
A bűncselekmény elkövetését kizárja a jogosult - azaz akinél a kiskorút a hatóság elhelyezte - beleegyezése. A beleegyezésnél követelmény, hogy annak kifejezettnek és előzetesnek kell lennie. Önmagában a kiskorú elvitelének tudomásul vétele, esetleg utólagos jóváhagyás nem zárja ki a cselekmény megvalósulását. Nem minősül beleegyezésnek, ha a jogosult csupán arra ad engedélyt az elkövetőnek, hogy rövidebb időre vigye magával a kiskorút.
A kiskorú elvitele általában egyszeri magatartás, míg a rejtve, vagy titokban tartás tartós bűncselekmény. Ennek az a jogi következménye, hogy az elévülés azon a napon kezdődik, amelyen a rejtve, vagy titokban tartás megszűnik.
A bűncselekmény megállapíthatóságának feltétele, hogy az elkövető az elkövetési magatartásokat, az elhelyezés tartós megváltoztatása céljából fejtse ki. Tartós megváltoztatáson olyan, viszonylag hosszabb időtartamot kell érteni, amely a hatósági határozat meghiúsításaként értékelhető. Ez néhány óra, vagy néhány nap esetében nem állapítható meg. Legalább néhány hét eltelte szükséges.
3. A bűncselekmény alanya bárki lehet. Kétségtelen tény, hogy leggyakrabban az a szülő követi el a cselekményt, akinek gyermekét a másik szülőnél, vagy harmadik személynél helyezték el, illetve intézeti nevelésben, esetleg állami nevelésbe vették.
A cselekmény csak szándékosan követhető el. Az elkövetőnek tudnia kell a kiskorú elhelyezésére vonatkozó hatósági határozatról, továbbá arról, hogy a jogosult nem adta beleegyezését annak megváltoztatásához. Az elkövetői magatartás célzatos, kifejezetten az elhelyezés tartós megváltoztatása céljából történik a kiskorú elvitele, elrejtése, vagy titokban tartása. Ezen célzat hiányában nem valósul meg a bűncselekmény.
A rendbeliséget a passzív alanyok száma határozza meg. Ezért több kiskorú elhelyezésének megváltoztatása esetén bűnhalmazat létesül.
A halmazati kérdéseket vizsgálva megállapítható, hogy a kiskorú elhelyezésének megváltoztatása gyakorlatilag bármely más bűncselekménnyel halmazatban megállapítható. Ez alól egy kivétel van, a Btk. 175. §-ban megfogalmazott személyi szabadság megsértése, hiszen a Btk. 194. §-ban a passzív alany személyi szabadságának korlátozását, vagy esetleges elvonását már értékelte a jogalkotó. Erre figyelemmel a Btk. 175. §-ához képest a specialitás szabályai érvényesülnek.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
194. § kiskorú elhelyezése megváltoztatásának vétsége
BH1993. 280. A kiskorú gyermek intézeti elhelyezése nem érinti a szülői felügyeletet, ezért nem valósítja meg a kiskorú elhelyezése megváltoztatásának a vétségét az a szülő, aki a gyermekét - a nevelők tiltakozása ellenére - az intézetből elviszi és magánál tartja [Btk. 194. §].
BH1989. 264. A kiskorú elhelyezése megváltoztatásának vétsége nem valósul meg, ha az anyánál elhelyezett gyermek az apánál tett látogatás alkalmával ott marad, és szülői figyelmeztetés ellenére sem akar visszatérni az anyjához [Btk. 194. §].
FBK 1992/26. Válófélben lévő és különélő házastársak esetén, ha az egyik szülő kérelmére - annak személyi körülményei miatt - a gyámhatóság a közös kiskorú gyermeket intézetben helyezte el, önmagában ez a körülmény a szülői felügyeletet nem érinti, és a másik szülő még akkor sem valósítja meg a kiskorú elhelyezése megváltoztatásának vétségét, ha a gyámhatóság ezt megelőzően - határozathozatal nélkül - azzal a kérelemmel fordult az intézethez, hogy a gyermeket további intézkedésig az intézet területéről ne adják ki (Btk. 194. §)
Kiskorú veszélyeztetése
195. § (1) A kiskorú nevelésére, felügyeletére vagy gondozására köteles személy, aki e feladatából folyó kötelességét súlyosan megszegi, és ezzel a kiskorú testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődését veszélyezteti, bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Ha súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg, az (1) bekezdés szerint büntetendő az a nagykorú személy, aki kiskorút bűncselekmény elkövetésére vagy züllött életmód folytatására rábír, vagy rábírni törekszik.
(3) Bűntett miatt két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő az a nagykorú személy, aki a kiskorúval kényszermunkát végeztet.
1. A bűncselekmény tárgya a kiskorúak testi, szellemi és erkölcsi fejlődése.
Passzív alanya kiskorú személy. Az adott jogszabályhely alkalmazásában kiskorú az személy, aki a tizennyolcadik életévét nem töltötte be. Nem tartozik e körbe, aki bár a tizennyolcadik életévét még nem töltötte be, de házasságkötése folytán nagykorúvá vált.
A törvényi tényállás három bekezdése alapjaiban eltérő elkövetési magatartásokat tartalmaz, egyben az alanyok köre is különböző.
Az (1) bekezdésben meghatározott cselekmény elkövetési magatartása a kiskorú nevelésének, felügyeletének, vagy gondozásának feladataiból származó kötelezettségek súlyos megszegése. A törvény nem nevesíti a kötelességszegést, de a norma szerkezetéből adódóan - a speciális alanyi kört is figyelembe véve - ez valamely kötelesség elmulasztása, vagy a kötelességgel ellentétes magatartás tanúsítása formájában valósulhat meg. Az (1) bekezdés meghatározza azon feladatköröket, amelyekből eredő kötelezettség megszegése - az egyéb tényállási elemek megléte esetén - a bűncselekmény megvalósul. E körbe tartozik a kiskorú nevelése, felügyelete, gondozása.
A nevelés fogalmán lényegileg tervszerű magatartások sorozatát értjük, amelyek célja részben az ismeretanyag, illetve a képzet-, érzelemvilág gazdagítása, tágítása. Szűkebb értelemben nevelés a kiskorú testi és értelmi fejlődését elősegítő tudatos ráhatások összessége. Kissé tágítva a kört ide tartozik a szülői példamutatás stb.
Felügyeleti kötelesség a kiskorú magatartásának, körülményeinek folyamatos, időről-időre visszatérően, vagy akárcsak meghatározott időtartamra korlátozódó figyelemmel kísérése, ellenőrzése, aminek célja a kiskorú befolyásolására és a testi épségének sértésére alkalmas környezeti ártalmak elhárítása.
A gondozás alapvetően a kiskorú testi szükségleteinek kielégítésére irányul, ezáltal biztosítva a kiskorú normális fejlődését.
A fenti kötelezettségek tekintetében - néhány családjogi területet érintő jogszabályi rendelkezéstől eltekintve - elsősorban erkölcsi normák érvényesülnek, ezek konkretizálják az egyes meghatározott kötelezettségekből adódó kötelezettségeket, figyelembe véve a kiskorú életkorát, személyi tulajdonságait.
A cselekmény megvalósulásának tipikus esete a kötelesség nem teljesítése, elmulasztása. Ez a gyakorlatban leginkább különböző jellegű kötelességszegések sorozataként jelentkezik, de közös jellemzőjük, hogy általában a kiskorúnak mind a testi, mind a szellemi fejlődését érintik. A törvényi tényállásban foglalt "súlyos" kötelességszegés tevéssel és mulasztással egyaránt megvalósítható. Kétségtelen, hogy az esetek többségében az elkövető huzamosabb bűnös magatartása forog fenn, de ez a bűntett egyetlen cselekménnyel is elkövethető (BH1981. 174.).
A törvényalkotó azonban nem minden kötelességszegéshez, hanem csupán a kifejezetten súlyosakhoz kívánt büntetőjogi következményeket fűzni. Nem állapította meg a bíróság a súlyos kötelességszegést, amikor a szülő néhány órára ellátás nélkül hagyta 4-5 éves gyermekét, ugyancsak nem értékelte ilyenként a kiskorú alkalomszerű testi sértést okozó bántalmazását, továbbá az iskola látogatásától való rövidebb idejű visszatartását (BJD 8895., BH1992. 93., BH1992. 623.).
A gyakorlatban súlyosnak tekinthető a kötelességszegés, ha az arra utal, hogy az elkövető az általános társadalmi felfogás szerinti minimális elvárhatóság követelményeinek sem tesz eleget. A korábbi példánál maradva súlyos a kötelességszegés, ha a szülő a 2-3 éves gyermekét több napra gondozás nélkül hagyja, az általános iskola alsó tagozatába járó gyermeket több napra kizárja a lakásból. Igen gyakori és a cselekmény megállapításának alapjául szolgál, ha az elkövető a gyermek tisztántartására, élelmezésére, megfelelő ruháztatására vonatkozó minimális elvárásoknak sem tesz rendszeresen eleget. Ebbe a körbe tartozik, ha hosszabb időre kizárja a kiskorút az iskolai oktatásból, akadályozza őt tanulmányai folytatásában.
A Legfelsőbb Bíróság BK 47. állásfoglalásában elvi éllel fejtette ki, hogy a kiskorú veszélyeztetésének megállapítására akkor van lehetőség, ha az iskolaköteles gyermeket huzamosabb időn keresztül tartja vissza az elkövető az általános iskola látogatásától, feltéve, hogy ez a kiskorú szellemi, erkölcsi fejlődését veszélyezteti. A gyermek szellemi fejlődésének veszélyeztetése nemcsak akkor áll fenn, ha a gyermek ennek következtében írástudatlan marad, hanem akkor is, ha az iskolalátogatástól való huzamos visszatartás következtében nem szerzi meg azokat az alapvető ismereteket, amelyek folytán később az életvitelhez szükséges további ismereteket sem képes megszerezni.
Súlyos kötelességszegés lehet az olyan tevékenység is, amelynek nincs közvetlen eredménye, de hatásában súlyosabb következménnyel járó folyamat megindítására vezethet. Így a gondozást ellátó rokon által elkövetett "betöréses lopás" olyan jellegű cselekmény, amelynek tiltott jellegét egy általános iskolás gyermek is egyértelműen felismeri, és így az reá nézve súlyos erkölcsromboló veszélyt jelent (BH1981. 174.).
2. A bűncselekmény eredménye a kiskorú testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődésének veszélyeztetése. Az elkövető csak akkor vonható felelősségre a fenti bűncselekményben, ha a súlyos kötelességszegés és a kiskorú testi stb. fejlődésének veszélyeztetése között okozati kapcsolat van. Ez abban az esetben is megállapítható, ha a veszélyeztetésnek legalább az egyik oka a terhelti magatartás.
A kiskorú veszélyeztetése, az eredmény a veszélyeztetéssel befejezetté válik. A kiskorú tényleges károsodása nem tényállási elem, az elkövetői magatartás következtében kialakult testi, szellemi visszamaradottság a büntetés kiszabása körében értékelhető körülmény csakúgy, mint az a körülmény, hogy az elkövető a veszélyhelyzetet megszünteti.
A tényállás első fordulatánál a kísérlet ugyan fogalmilag nem kizárt, de a gyakorlatban nem fordul elő.
A bűncselekmény alanya speciális, a cselekmény tettese csak a kiskorú nevelésére, felügyeletére, vagy gondozására köteles személy lehet. Az alanyiság szempontjából nincs jelentősége annak, hogy az elkövető kötelezettsége miből - jogszabályból, szerződéses viszonyból stb. - fakad.
Az a személy, akinek a szülői felügyeleti jogát jogerős bírósági határozat megszüntette, nem lehet alanya a cselekménynek (BH1994. 172.).
A cselekmény csak szándékosan követhető el. Tipikus, hogy az elkövető a kötelességszegést egyenes szándékkal valósítja meg, ugyanakkor az eredménnyel kapcsolatban az eshetőleges szándék megléte állapítható meg.
A kötelezettségek mindegyik szülőt, nevelőt, gondozót külön-külön terhelik, ezért még abban az esetben sem állapítható meg társtettesség, ha egyébként szándékegységben cselekedtek (BH1997. 263.).
Az elkövetési magatartás általában folyamatos jellegű, ebből következően a kötelességszegések száma alapján még azok eltérő volta esetén sincs helye halmazat, vagy folytatólagosság megállapításának (BH1997. 263.).
A kiskorú veszélyeztetése a passzív alanyok számához igazodóan annyi rendbeli bűncselekményt valósít meg, ahány kiskorú testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődését veszélyeztette az elkövető magatartása (BH1981. 174.).
Az első fordulat szerinti cselekménnyel alaki halmazatban nem állapítható meg olyan bűncselekmény, amelynek azonos vagy hasonló a jogi tárgya, ellenben a büntetési tétele súlyosabb. Ennek tipikus esetei a nemi bűncselekmények körében azok, amelyeknél a terhelt a nevelése, felügyelete, gondozása alatt álló személy sérelmére követi el az erőszakos közösülést [Btk. 197. § (2) a)], szemérem elleni erőszakot [Btk. 198. § (2)], természet elleni erőszakos fajtalanságot [Btk. 200. § (2)], megrontást [Btk. 201. § (3), 202. § (3)], a kerítést [Btk. 207. § (3)], valamint a vérfertőzést [Btk. 203. § (1)].
Viszont a vérfertőzésnek a testvérek közötti közösüléssel, természet elleni fajtalansággal való elkövetése [Btk. 203. § (3)] a kiskorú veszélyeztetésével valóságos alaki halmazatban áll.
A specialitás miatt nem állapítható meg halmazatban a gondozás elmulasztása [Btk. 173. §] a kiskorú veszélyeztetésével, ellenben a cselekmény kizárólag a Btk. 195. § (1) bekezdése szerint minősül.
3. Az első fordulathoz képest eltérő elkövetési magatartást pönalizál a Btk. 195. § (2) bekezdése.
Ennek a cselekménynek a tárgya ez a kiskorú erkölcsi fejlődése, szűkebb az első fordulatban meghatározottnál. A cselekmény passzív alanya itt is a kiskorú személy. Ezzel kapcsolatban él az a jogi felfogás, amely szerint a passzív alany köre e-vonatkozásban ugyancsak szűkebb, mert csak azokat, a bizonyos fejlettséget már elért kiskorúakat érti ebbe a körbe tartozónak, akik már viszonylagos szellemi fejlettségüknél fogva az erkölcsi fejlődésüket illetően károsan befolyásolhatók.
Az elkövetési magatartás felbujtásszerű cselekményekkel valósul meg, bűncselekményre vagy züllött életmód folytatására való rábírás, illetve rábírni törekvés.
A rábírás, rábírni törekvés fogalmán a felbujtásnál kifejtettekkel egyezőt kell érteni. Az elkövetői magatartás mindig szándékos, de eshetőleges szándékkal is megvalósítható.
a) A bűncselekmény elkövetésére való rábírás különösebb kifejtést nem indokol, annyit azonban feltétlenül meg kell jegyezni, hogy csak bűncselekmény elkövetésére való rábírással valósulhat meg a cselekmény. A bíróság ezzel kapcsolatban egyik határozatában rögzítette, hogy a kiskorú veszélyeztetésének büntette nem valósul meg, ha a vádlott a 15 éves rokonát három esetben - egyenként a szabálysértési értéket meg nem haladó - termények eltulajdonítására veszi rá. A különböző sértettek sérelmére megvalósított és így a folytatólagosság törvényi egységébe nem vonható lopási cselekmények a vádlott vonatkozásában azért valósítanak meg szabálysértés helyett vétséget, mert a vádlott - az előéleti adatokból kitűnően - ebben a körben különös visszaeső [Btk. 316. § (2) e)]. Ugyanakkor a büntetlen előéletű, 15 éves rokonfiúra ezt a szabálysértést vétséggé emelő körülmény nem hat ki, az ő magatartása tehát csak szabálysértés (BH1993. 8).
A rábírni törekvés fogalma lényegében eredménytelen felbujtás, azaz előkészületi cselekmény.
b) A züllött életmód folytatása némileg bővebb kifejtést érdemel. Ebben az esetben az elkövető nem egy meghatározott cselekmény elkövetésre veszi rá a kiskorút, hanem meghatározott életmód folyatására. Ami nem szükségképpen bűncselekmények elkövetéséből áll. A züllöttség olyan, társadalmilag negatív erkölcsi megítélésű életfelfogás, életvitel, amely huzamosabb időn keresztül, az adott személy eszmerendszerét áthatva, cselekedeteit azonos - erősen negatív - irányba terelve fejti ki hatását. A kiskorú veszélyeztetése tehát akkor állapítható meg a jelen fordulat alapján, ha az elkövető ilyen életmódra kívánja a kiskorút rábírni. Tipikusan ilyennek tekinthető a koldulásra, italozó életmódra, kábítószer fogyasztásra, csavargó életmódra való rábírás (BH1985. 51.). Ebből következőleg az eseti jellegű, vagy ellenkezőleg rendszeres, de nem súlyosan helyteleníthető magatartásra való rábírás nem alapozza meg a fenti bűncselekmény megállapítását.
A második fordulat szerinti cselekmény kísérlete kizárólag abban az esetben állapítható meg, ha a bűncselekményre való felhívás és az arról való tudomásszerzés időben elkülönül, és a felhívás nem jut el a kiskorúhoz. A cselekmény sui generis jellegéből adódóan, a cselekmény befejezetté válik a felhívásról való tudomásszerzéssel.
A második fordulat szerint cselekmény alanya csak nagykorú személy lehet - ez esetben ide értve a házasságkötés folytán nagykorúvá vált személyt is -.
További feltétel, hogy a kiskorú nem lehet az elkövetőnek felügyeletére stb. bízott.
4. A második fordulatban megfogalmazott bűncselekmény szubszidiárus, tehát csak abban az esetben kerülhet sor a megállapítására, amennyiben súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg. A bűncselekményre való felbujtás eredményeként, ha a gyermekkorú (tizennégy év alatti) bűncselekmény törvényi tényállását kimeríti, úgy az adott bűncselekmény közvetett tetteseként felel az elkövető, s veszélyeztetés megállapításának nincs helye.
Ha pedig az elkövető olyan bűncselekmény elkövetésére bírja rá a fiatalkorút, amely cselekmény büntetési tétele magasabb a veszélyeztetésnél, annak a cselekménynek a felbujtója, s nem a veszélyeztetés elkövetője lesz a nagykorú személy.
A halmazattal kapcsolatban le kell szögezni, hogy a cselekmény jellegéből adódóan a kiskorú által a rábírás eredményeként elkövetett több bűncselekmény az alapbűncselekmény - kiskorú veszélyeztetése - rendbeliségére nincs kihatással. Ugyancsak egy rendbelinek minősül az elkövetői magatartás, ha többszöri rábírásra törekvés eredményeként egy bűncselekményt követ el a kiskorú. A züllött életmód folytatására való rábírás esetén csak akkor van helye halmazat megállapításának, ha a kiskorú a korábbi rábírás hatása alól kiszabadulva szakított a züllött életmódjával és az elkövető ismét rábírja erre.
A Btk. 195. § (3) bekezdését az 1995. XLI. tv. 9. §-a iktatta be. A minősített eset specialitását a kiskorú és az elkövető közötti kapcsolat lényege adja. Ezen bekezdés alanya csak az a személy lehet, aki a kiskorút megvásárolta - azaz bűncselekmény útján, a családi állapot megváltoztatásával került hozzá a kiskorú -.
E bekezdés első két fordulatával kapcsolatban a korábban kifejtettek mindenben irányadók, értelmezést csupán az eddig a magyar normaszövegbe nem öntött kényszermunka fogalmának meghatározása kíván. Sajnálatos módon a fenti törvényhelyet bevezető jogszabály sem szövegében sem a hozzáfűzött miniszteri indoklásban nem tér ki ennek a fogalomnak akárcsak érintőleges meghatározására sem, csupán a nemzetközi egyezmény szövegének átvételére történő önmagát magyarázó indokolásra korlátozódik, a jogalkalmazót e tekintetben is magára hagyva.
Mindenképpen ide értendő, amikor az elkövető a sértettet akarata ellenére kötelezi valamilyen tevékenység elvégzésére, amely egyébként rendszeres munkavégzésnek felel meg, s anélkül, hogy megfelelő díjazással járna.
A Btk. 195. § (3) bekezdésében megfogalmazott minősített eset alanya bármely nagykorú személy lehet. A minősített esetkénti szabályozást a kiskorú adekvát és későbbi életét meghatározóan befolyásoló elkövetési mód indokolja.
Külön értelmezést kíván az eddig magyar jogszabályba nem foglalt kényszermunka fogalmának meghatározása. Sajnálatos módon a fenti törvényhelyet bevezető jogszabály sem szövegében, sem a hozzáfűzött miniszteri indoklásban nem tér ki ennek a fogalomnak akárcsak érintőleges meghatározására sem, csupán a nemzetközi egyezmény szövegének átvételére történő, önmagát magyarázó indokolásra korlátozódik. A jogalkalmazó e tekintetben magára hagyva, a gyakorlatban kell, hogy kialakítsa a fogalom jellemzőit.
Mindenképpen ide értendő, amikor az elkövető a sértettet akarata ellenére kötelezi valamilyen tevékenység elvégzésére, amely egyébként rendszeres munkavégzésnek felel meg, s kényszeríti erre az elkövető akként, hogy egyébként járó megfelelő díjazással látná el a sértettet.
Kiemelést érdemel ezen tényállási pontnál, hogy a kerítésnek a Btk. 207. § (3) bekezdésében meghatározott alakzata a kiskorú veszélyeztetésével a specialitás viszonyában áll, ezért a bűnhalmazat látszólagos, csak a kerítés minősített esete megállapításának van helye.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
195. § (1)-(2) kiskorú veszélyeztetésének bűntette
195. § (3) kiskorú veszélyeztetésének adásvétel útján az elkövetőhöz került kiskorú sérelmére elkövetett bűntette.
BH2000. 437. III. A többrendbeli, kiskorú veszélyeztetésének bűntette esetében az ítélet rendelkező részében meg kell állapítani azoknak a gyermekeknek az alapvető személyi adatait, akikkel kapcsolatban a bíróság az elkövető szülői felügyeleti jogát megszüntette [Btk. 195. § (1) bek., Be. 220. § (2) bek. Csjt. 88. § (1) bek.].
BH1999. 399. ilyen esetekben a vádlott az üzletszerű kéjelgés elősegítésének bűntettét követi el [Btk. 205. § (1) és (4) bek., 195. § (2) bek.].
BH1999. 55. A cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezett személynek nincs szülői felügyeleti joga, ezért nem követheti el a kiskorú veszélyeztetésének bűntettét; ebből a szempontból nincs tartalmi különbség a szülői felügyeleti jog megszüntetése vagy szünetelése között [Btk. 195. § (1) bek., Csjt. 91. § (1) bek. a) pont].
BH1997. 469. A diákotthonban foglalkoztatott gyógypedagógus és a pedagógus asszisztens megvalósítja a kiskorú veszélyeztetésének többrendbeli bűntettét, ha a nevelésükre bízott gyermekekkel szemben folyamatosan fizikai bántalmazásokat, megtorló jellegű fegyelmező intézkedéseket, továbbá megalázó jellegű intézkedéseket alkalmaznak [Btk. 195. § (1) bek, Be. 284. § (1) bek a) p., 287/B. §, 289/A. § (2) bek a) p.].
BH1997. 263. a kötelezettségek mindegyik szülőt, nevelőt és gondozót önállóan terhelik, így nem társtettesként, hanem önálló tettesként felelnek a cselekmények miatt [Btk. 12. § (2) bek., 20. §, 195. § (1) bek.].
BH1996. 571. A felesége korábbi kapcsolatából származó nevelt gyermekének a sérelmére emberölés kísérletét és kiskorú veszélyeztetését elkövető vádlott - mivel a gyermeknek nem vér szerinti és nem is örökbefogadó szülője - a szülői felügyelet gyakorlásától nem tiltható el [Btk. 166. §, 195. §, Csjt. 88. §].
BH1995. 246. Társadalmi szervezet bejegyzésének megtagadása kiskorúak jogainak veszélyeztetése miatt [1989. évi II. tv. 2. § (2)-(3) bek., Btk. 195. § KK 1. sz.].
BH1994. 172. A kiskorú veszélyeztetése bűntettének nem  ehet az elkövetője, akinek a bíróság korábban ugyanilyen bűncselekmény miatt a szülői felügyeleti jogát megszüntette [Btk. 195. § (1) bek., Be. 215/A. § a) pont, Csjt. 71. § (2) bek., 88. § (1) és (4) bek.].
BH1993. 216. Nem a szemérem elleni erőszak bűntettét, hanem a kiskorú veszélyeztetésének a bűntettét valósítja meg az az apa, aki a nemi vágyának felkeltése érdekében a kiskorú leánygyermekét magához szorítja, szájon csókolja és a mellét megfogja [Btk. 198. § (1) bek., 195. § (1) bek.].
BH1993. 8. I. A kiskorú veszélyeztetésének büntette nem valósul meg, ha a vagyon elleni bűncselekmények tekintetében különös visszaeső vádlott a 15 éves rokonát három esetben - egyenként a szabálysértési értéket meg nem haladó - termények eltulajdonítására veszi rá [Btk. 195. § (2) bek.].
BH1992. 623. A kiskorú veszélyeztetésének a büntette nem valósul meg, ha az elkövető a nevelése alatt álló kiskorút néhány esetben túlzott mértékben fenyíti meg testileg, de ez egyrészt a nevelési kötelezettség "súlyos" megszegéseként nem értékelhető, másrészt pedig ez bizonyíthatóan nem volt kihatással a kiskorú testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődésére [Btk. 195. § (1) bek.].
BH1992. 513. Együtt elkövetett bűncselekménynél a vádlott terhére a fiatalkorú élettársnak a bűncselekmény elkövetésére való rábírása esetén is megvalósul a kiskorú veszélyeztetésének bűntette; ilyen esetben azonban a rábíró magatartás külön súlyosító körülményként nem értékelhető [Btk. 195. § (2) bek.].
BH1991. 265. A lopásoknak társtettesként vagy bűnszövetségben elkövetése nem állapítható meg, ha a terhelt a cselekményeit - a kiskorú veszélyeztetését is megvalósítva - gyermekkorú személy közreműködésével viszi véghez [Btk. 20. § (2) bek., 137. § 6. pont, 195. § (2) bek., 316. §].
BH1991. 10. Az 1990. évi eljárási kegyelem törvénysértő alkalmazása a szándékos bűncselekményt (kiskorú veszélyeztetését) a gyermekének sérelmére elkövető vádlottal szemben [Btk 195. § 1990. évi XXXIX. tv. 6. § (1) bek., 8. § (2) bek.].
BH1990. 325. A kiskorú veszélyeztetésének bűntettét és súlyos testi sértés bűntettének a kísérletét elkövető vádlott felmentése - a megváltozott jogszabályra tekintettel - a közveszélyes munkakerülés vétségének a vádja alól (Btk. 195. § (1) bek., 170. § (2) bek., 2. §, 1989. évi XXIII. tv. 2. § (2) bek., Be. 214. § (3) bek. a) pont].
BH1989. 303. A szülői felügyelet kötelező megszüntetése a kiskorú gyermek sérelmére elkövetett bűncselekmény esetén [Btk 195. § (1) bek., 170. § (2) bek., Csjt 88. § (1) bek. c) pont].
BH1989. 218. Kiskorú veszélyeztetésének büntette miatt elitélt szülő eltiltása a szülői felügyeleti jogtól [Btk. 195. §, Be. 215/A. §, Csjt. 88. §. 92. § (3) bek.].
BH1987. 73. I. A kiskorú veszélyeztetésének büntette egyetlen elkövetési tevékenységgel és eshetőleges szándékkal is megvalósítható; tettese pedig olyan személy is lehet, akit a kiskorú nevelésével, felügyeletével vagy gondozásával - állandó vagy ideiglenes jelleggel - megbíztak vagy azt elvállalta [Btk. 195 § (1) bek.].
BH1987. 73. II. A jogi tárgy eltérő voltára tekintettel a kiskorú veszélyeztetése a lopással bűnhalmazatban megállapítható [Btk. 12. § (1) bek., 195. § (1) bek., 316. § ].
BH1986. 400. A felnőttkorú vádlott, aki négy fiatalkorút a büntetésvégrehajtási intézetből történő szökésre rábír, elköveti a kiskorú veszélyeztetésének a büntettet is [Btk., 245. §, 195. § (2) bek., 12. § (1) bek.].
BH1985. 459. A kiskorú erkölcsi fejlődése veszélyeztetésének hiányában a kiskorú veszélyeztetése megállapításának mellőzése [Btk. 195. § (2) bek.].
BH1985. 415. Kirívóan enyhe büntetés súlyosítása a kiskorú veszélyeztetésének büntettet elkövető és súlyos testi sértést is okozó vádlottal szemben [Btk. 83. §, 170. § (2) bek., 195. § (1) bek.].
BH1985. 92. Személyi szabadság megsértése helyett kiskorú veszélyeztetésének megállapítása [Btk. 195. § (1) bek., 175. § (2) bek. c) pont ].
BH1985. 51. II. A züllött életmódra rábírással elkövetett kiskorú veszélyeztetése akkor állapítható meg, ha huzamosabb időn át tanúsítandó és erkölcsileg súlyos fokban kifogásolható életvitel folytatására történik a ráhatás [Btk. 195. § (2) bek.].
BH1984. 265. Nem valósítja meg a kiskorú veszélyeztetésének büntettet az a felnőttkorú terhelt, aki a 17 éves feleségét bűncselekmény elkövetésére bírja rá [Btk. 195. § (2) bek., Ptk. 12. § (2) bek.].
BH1984. 1. Kiskorú veszélyeztetése bűntettének és lopás vétségének bűnhalmazatban megállapítása olyan esetben, amikor felnőttkorú terhelt a lopást az annak elkövetésére rábírt kiskorúval együtt hajtja végre [Btk. 12. § (1) bek., 195. § (2) bek. és 316. § (2) bek. d) és e) pont].
BH1983. 430. Súlyos fokú gondatlanságból gombamérgezés folytán gyermekeik halálát okozó szülőkkel szemben - akik egyébként is jelentősen elhanyagolták nevelési, gondozási és tartási kötelezettségüket - szigorú büntetés kiszabása biztosítja a büntetés céljának elérését [Btk. 170. § (6) bek. 3. tétel, 83. §, 172. § (3) bek., 195. § (1) bek., 12. sz. Irányelv].
BH1983. 220. Törvénysértően enyhe büntetés megváltoztatása a súlyos egészségromlást okozó testi sértést és kiskorú veszélyeztetését elkövető terhelt esetében [Btk. 83. §, 170. § (4) bek., 195. § (1) bek.].
BH1983. 47. I. A jellegében hasonló, de több, egymástól elkülönülő és eltérő törvényi tényállást megvalósító cselekmények esetén bűnhalmazat megállapítása [Btk. 12. § (1) bek., 195. § (1) bek., 170. § (6) bek. 3. tétele].
BH1983. 47. II. Büntetéskiszabási szempontok beteg gyermekének ellátását és gondozását elmulasztó anya ügyében [Btk. 83. §, 195. § (1) bek.].
BH1982. 269. Ha a nagykorú terhelt a kiskorú veszélyeztetésének bűntettet azáltal követi el, hogy a kiskorút lopás elkövetésére rábírja: a kiskorú által, illetőleg a kiskorúval együtt elkövetett lopást a kiskorú veszélyeztetésének bűntettével bűnhalmazatban kell megállapítani, feltéve hogy a lopás büntetési tétele 3 évi vagy ezt el nem érő szabadságvesztés [Btk. 12. § (1) bek., 195. § (2) bek., 316. § (2) bek. d) pont, BK 93. sz.].
BH1981. 177. Ha a szülők a kisgyermeküket a lakásban anélkül hagyják magára, hogy kizárnák a veszély bekövetkezését:gondatlanságból elkövetett emberölésért vonhatók felelősségre, ha e mulasztásukkal összefüggésben a gyermek gyújtogatása folytán halálos füstmérgezést szenved [Btk. 166. § (4) bek., 195. § (1) bek.].
BH1981. 174. II. Kiskorú veszélyeztetése annyi rendbeli bűncselekmény, ahány kiskorú testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődését az elkövető veszélyeztette [Btk. 195 § (1)bek., 12. § (1) bek ].
BH1981. 51. A kiskorú veszélyeztetése bűntettének passzív alanya az a kiskorú, aki még nem töltötte be a tizennyolcadik életévét és házasságkötés folytán nem vált nagykorúvá [Btk. 195. §].
Tiltott pornográf felvétel készítése
195/A. § (1) Aki kiskorú személyről video-, film-, fénykép- vagy más módon előállított pornográf képfelvételt vagy képfelvételeket készít, ilyen képfelvételt forgalomba hoz, azzal kereskedik, illetőleg ilyen képfelvételt más számára hozzáférhetővé tesz, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Az (1) bekezdés szerint büntetendő, aki pornográf jellegű műsorban kiskorú személyt szerepeltet.
(3) Két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő, aki az (1)-(2) bekezdésben írt bűncselekmény elkövetéséhez anyagi eszközöket szolgáltat.
(4) Az (1)-(2) bekezdés vonatkozásában pornográf képfelvétel, illetve pornográf jellegű műsor a nemiséget súlyosan szeméremsértő nyíltsággal ábrázoló, célzatosan a nemi vágy felkeltésére irányuló cselekvés, ábrázolás.
1. A fenti törvényhelyet az 1997. évi LXXIII. törvény 21. §-a iktatta be, figyelemmel a gyermek jogairól szóló 1991. évi LXIV. törvénnyel kihirdetett New York-i egyezményben foglaltakra.
A normaszöveg első két bekezdése tettesi elkövetői alakzatokat fogalmaz meg, a (3) bekezdés bűnsegédi formát, míg a (4) bekezdés lényegében értelmező rendelkezést tartalmaz.
A cselekmény passzív alanya, aki az elkövetéskor a 18. életévét még nem töltötte be, kivéve, ha házasságot kötött.
A törvényi tényállás (1) bekezdése a pornográf felvételek, (2) bekezdése a pornográf jellegű műsor fogalmat használja. Ezen fogalmakkal kapcsolatos értelmezést ad a (4) bekezdés. Megfogalmazása szerint pornográf a nemiséget súlyosan, szeméremsértő nyíltsággal ábrázoló célzatosan a nemi vágy felkeltésére irányuló cselekvés, ábrázolás. A fogalom meghatározásból következően nem vonható e körbe az a képalkotás, amely a az emberi test művészi, tudományos, vagy ismeretterjesztő célú ábrázolása, még akkor sem, ha az esetleg egyesek véleménye szerint szeméremsértő. A fenti bűncselekmény csak akkor kerülhet megállapításra, ha a pornográf képfelvételek, illetve pornográf jellegű műsor kifejezetten a nemi vágy felkeltését célozza. Ebből a szempontból közömbös, hogy az elkövető saját, vagy mások nemi vágyának felkeltése céljából követi el a cselekményt.
2. A törvényhely bevezetését követően röviddel előtérbe kerültek a normaszöveg megfogalmazási hiátusai. Az (1) bekezdés első fordulata a pornográf képfelvételek készítését rendelte büntetni. E megfogalmazás bizonyos kettősséget rejtett magában, egyrészt példálódzó meghatározást tartalmazott, amikor a videofilm, fényképfelvételekről szólt, másrészt átfogó megfogalmazást adott, amikor a más módon előállított pornográf felvételeket is e körbe vonta.
A jogszabály értelmezéséből következően a jogalkotó csupán a kiskorú személyről készült képfelvételekkel kapcsolatos cselekményeket vonta a kriminalitás körébe. ennek megfelelően grafikus ábrázolás, festmény, pornográf rajz nem tartozik e körbe, még abban az esetben sem, ha azokon a kiskorú személye egyértelműen beazonosítható, felismerhető.
Értelmezést kívánt, hogy a törvényalkotó egy-egy pornográf képfelvétel elkészítését is büntetni rendelte-e, vagy csupán a több képfelvétel elkészítését. A nyelvtani értelmezés egyértelműen arra engedett következtetni, hogy egy képfelvétel elkészítése nem valósítja meg a bűncselekményt, hiszen a törvényi tényállás "képfelvételeket" készít megfogalmazást használ.
A jogalkotó észlelve a felmerült problémákat gyors reagálással módosította a törvényt. Az 1999. évi CXX. törvény 11. §-a a Btk. 195/A. § (1) bekezdését a felmerült értelmezési kétségek eloszlatása érdekében újrafogalmazta.
A módosítást követően - az egyéb feltételek megléte esetén - egyetlen képfelvétel elkészítése esetén is lehetőség nyílik a bűncselekmény megállapítására.
A képfelvétel készítésén túl az (1) bekezdés büntetni rendeli a felvétel forgalomba hozását, kereskedését. Ez a megfogalmazás ugyancsak a gyakorlatra háruló jogértelmezési problémát vet fel. A forgalomba hozatal fogalmát a kábítószerrel visszaélés törvényi tényállásánál tisztáztuk (lásd a Btk. 282. §-ához fűzött magyarázatot és a BK 151. számú kollégiumi állásfoglalást). A kifejtettek szerint forgalomba hozatalként értékelendő az a magatartás, amikor a képfelvételeket több, esetleg meg nem határozható számú személy részére juttatja az elkövető. Ebben az esetben nem bír jelentőséggel, hogy ez ingyenesen, vagy ellenérték fejében történik.
A problémát a gyakorlatban az okozza, hogy a törvényi tényállás nem tartalmazza az átadást, mint elkövetési magatartást, így kétséges, hogy különösen egy darab képfelvétel átadása egyetlen személynek, forgalomba hozatalként értékelhető-e. A nyelvtani értelmezés szerint semmiképpen nem, ugyanakkor - bár nem az anyagi jog terrénumára való - a tényállás - különösen az elkövető személyi, és "üzleti" kapcsolatainak - teljes körű felderítése különösen fontos szerepet kap.
A fentieken túl leszögezendő, hogy a kereskedés a forgalomba hozatalnál tágabb kört felölelő fogalom. Ide értendő minden olyan tevékenység, ami az "áru" értékesítéséhez kötődik pl. csomagolás, továbbítás a megrendelő felé. A kereskedés fogalmából adódóan a haszonszerzési szándék is szükséges.
Az 1999. évi CXX. törvény hatályba lépésével az elkövetési magatartások köre kiszélesedett a más számára hozzáférhetővé tétellel. Ez az elkövetői magatartás elsősorban az internetes információáramlás előtérbe kerülése folytán bír jelentőséggel, hiszen ez az elkövetői magatartás a korábbi szabályozás mellett nem nyert büntetőjogi értékelést.
A fenti módosítás álláspontunk szerint kisegítő szabályként is alkalmazható mindazon esetekben, amikor sem a forgalomba hozás, sem a kereskedés megállapítására nincs lehetőség.
3. A (2) bekezdés szerinti szerepeltetés a kiskorú személy aktív közreműködését is jelenti. Természetesen a kiskorú csak "saját akaratából" vállalhatja a szereplést, hiszen amennyiben erőszak, fenyegetés hatására vesz részt a műsorban akkor a cselekmény a Btk. 198. § szerinti szemérem elleni erőszaknak minősül. A cselekmény megvalósulása szempontjából nem bír jelentőséggel, hogy a műsor "előadására" nyilvánosság előtt, vagy zártkörű rendezvényen kerül sor.
4. A (3) bekezdés jellegzetesen bűnsegédi magatartást szabályoz sui generis bűncselekményként. A törvényhely megfogalmazása nem hagy kétséget afelől, hogy a kifejezetten profitorientált bűncselekményhez nyújtott bűnsegélyt kívánt kiemelni a Btk. 87. § (3) bekezdése szerinti kedvezőbb elbírálást lehetővé tevő körből.
Amennyiben az egyetlen képfelvétel elkészítését, illetve átadását - az egyéb feltételek megléte esetén - nem tekintjük befejezett cselekménynek, úgy az ilyen elkövetői magatartás kísérletként értékelhető.
Bűnsegély abban az esetben állapítható meg csupán a fenti cselekménnyel kapcsolatban, ha a bűnsegédi magatartás nem az alapbűncselekmény elkövetéséhez szükséges anyagi eszközök biztosításában merül ki. Ezzel szemben lehet a képfelvételi berendezések, eszközök beszerzése, a terjesztési oldal megszervezése alapot nyújt a bűnsegédi alakzat megállapítására.
5. A cselekmény elkövetője bárki lehet, értelemszerűen kivéve magát a kiskorút. A kiskorú akkor sem követi el a bűncselekményt, ha a pornográf jellegű képek forgalmazásában vesz részt, vagy azokkal kereskedik.
A törvényes képviselő hozzájárulása nem zárja ki a cselekmény jogellenességét, éppen ellenkezőleg, ilyen esetben maga a törvényes képviselő is elköveti a bűncselekményt mégpedig bűnsegédként.
6. Az egység, többség kérdését vizsgálva megállapítható, hogy a törvényi tényállásban meghatározott több elkövetési magatartás kifejtése törvényi egységet képez.
Amennyiben az elkövető ugyanazt a kiskorút több műsorban szerepelteti és a folytatólagosságnak a Btk. 12. § (2) bekezdésében írt feltételek is fennállnak, álláspontunk szerint a folytatólagosság megállapításának van helye.
A cselekmény rendbelisége a kiskorúak számához igazodik, ezért annyi rendbeli cselekmény megállapításának van helye, ahány kiskorút szerepeltetnek a műsorban.
Tartás elmulasztása
196. § (1) Aki jogszabályon alapuló és végrehajtható hatósági határozatban előírt tartási kötelezettségét önhibájából nem teljesíti, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2)
(3) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha a tartás elmulasztása a jogosultat súlyos nélkülözésnek teszi ki.
(4) Az (1) és (2) bekezdés alapján az elkövető nem büntethető, a (3) bekezdés esetén pedig büntetése korlátlanul enyhíthető, ha kötelezettségének az első fokú ítélet meghozataláig eleget tesz.
1. A bűncselekmény tárgya a jogosítottnak az eltartáshoz való joga. Ennek a jognak jogszabályon, vagy végrehajtható hatósági határozaton kell alapulnia. A jogszabályon elsősorban a családjogi szabályok értendők.
Ennek alapján tartásra kötelezett lehet meghatározott feltételek megléte esetén a házastárs, a leszármazó, a felmenő, a nagykorú testvér, a mostoha szülő, a gyermek. A hatósági határozat a gyakorlatban bírósági határozatot jelent, de ide tartozik a gyámhatóság e tárgyban hozott végrehajtható határozata is. Nem szolgál a bűncselekmény megállapításának alapjául azonban a szerződésen alapuló tartási kötelezettség - pl. a tartási szerződés - megszegése.
2. A cselekmény elkövetési magatartása a tartási kötelezettség elmulasztása. A bűncselekmény tiszta mulasztási bűncselekmény, megvalósulásához nem szükséges semmiféle következmény beállása.
Befejezetté válik a cselekmény, amennyiben lejár az a határidő, amely az elkövetőnek a kötelezettség teljesítésére nyitva állt. A határidő számításához hozzátartozik, hogy a hat hónapnál régebbi időre tartási követelés csak abban az esetben érvényesíthető, ha a jogosultat az igény érvényesítésében mulasztás nem terheli.
Alany tettesi minőségben csak az lehet, akit jogszabály, vagy hatósági határozat tartásra kötelezett.
A cselekmény csak szándékosan követhető el. Feltétele ennek, hogy az elkövető tudomással bírjon a tartási kötelezettségéről és ennek önhibájából ne tegyen eleget.
3. Az önhiba akkor állapítható meg, ha akár a mulasztás, akár annak oka az elkövetőnek felróható.
Az önhiba megállapíthatóságával kapcsolatban mérföldkövet jelentő döntést hozott a bíróság, amikor a kialakult munkanélküliségre is figyelemmel kimondta, hogy a tartás elmulasztásának vétsége szempontjából az önhiba megállapítását nem alapozza meg az a körülmény, hogy a terhelt munkaviszonya azért szűnt meg, mivel a munkahelyi felettesével összeütközésbe került. A munkaviszony megszűnése után az alkalmi munkavégzés hiánya pedig csak akkor róható a terhelt terhére az önhiba megállapíthatósága szempontjából, ha bizonyítottan az ilyen munkalehetőséget visszautasította (BH1993. 655.). A fentiekből következőn a mulasztás nem róható fel az elkövetőnek, ha nincs megfelelő keresete, jövedelme, illetve vagyona, ezért azonban felelősség nem terheli (BK 72. szám).
Nem zárja ki az önhibát a hatóság határozatának törvénysértő volta sem, ugyanakkor ilyen esetben az eljárás felfüggesztésének lehet helye a határozat felülvizsgálatának befejezéséig.
Lényeges megemlíteni, hogy a cselekmény jellegéből adódóan megvalósul akkor is, ha a tartásra jogosult nem szenved hátrányt, mert a tartásdíjat az állam megelőlegezi.
Az önhiba megállapítását kizárja, ha az elkövető megbetegszik, előzetes letartóztatásba kerül, vagy szabadságvesztés büntetést hajtanak végre vele szemben.
Az önhiba hiányát kell megállapítani abban az esetben, ha az elkövető munkanélküli járadéka a mindenkori minimálbérnél alacsonyabb, ezáltal olyan alacsony összeg áll rendelkezésére, amelyből saját megélhetése sem biztosítható.
4. Az elkövetési időszak az első mulasztástól az elsőfokú bíróság ítéletének meghozataláig terjed. Az ezen időszakon belüli mulasztások egységet alkotnak, az egyes mulasztások önálló elévülése kizárt.
A cselekmény rendbeliségének alapja a sértettek (aki a tartásdíjat tényleg kapja) száma, a jogosultak vagy a hatósági határozatok száma, illetőleg a fizetési kötelezettségek jogcímének különbözősége közömbös (BH1982. 172.).
Nem keletkeztet halmazatot, ha ugyanannak a sértettnek több hatósági határozat alapján jár tartásdíj. Ugyancsak egy rendbeli bűncselekmény megállapításának van helye, ha az elkövető az ugyanannál az anyánál elhelyezett több gyermek utáni tartási kötelezettségét mulasztja el. Ez az elv érvényesül természetszerűleg az állami gondozásba vett gyermekek tekintetében is (BH1986. 216.).
Halmazatot kell ellenben megállapítani abban az esetben, ha az elkövető az egyik gyermek után a tartásdíjat, míg másik gyermeke után az állami gondozási díjat nem fizeti (BH1983. 432.).
A cselekmény minősített esetét akkor lehet megállapítani, amennyiben a tartásra jogosult a tartási kötelezettség elmulasztásának következtében az elemi szükségleteket kielégítését szolgáló javakban szenved hiányt, azaz a létminimum szintjén sincs biztosítva számára az étkezés, tisztálkodás, ruházkodás, szállás lehetősége.
A minősített eset megállapításának nem feltétele, hogy a sértett a teljes időszak alatt ilyen nélkülözésnek legyen kitéve, az időszak hossza, avagy büntetés kiszabása körében kerülhet értékelésre.
A súlyos nélkülözés a normaszövegben eredményként került megfogalmazásra, az elkövető felelőssége e tekintetben csak akkor állapítható meg, ha legalább gondatlanság terheli.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
196. § (1) tartás elmulasztásának vétsége
196. § (3) tartás elmulasztásának bűntette.
BH1994. 229. Közérdekű munka kiszabása szabadságvesztés helyett a tartás elmulasztásának vétsége miatt [Btk. 2. §, 196. § (1) bek., 49. § (3) bek., 50. § (1) és (2) bek.].
BH1993. 655. a munkaviszony megszűnése után az alkalmi munkavégzés hiánya pedig csak akkor róható a terhelt terhére az önhiba megállapíthatósága szempontjából, ha bizonyítottan az ilyen munkalehetőséget visszautasította [Btk. 196. § (1) bek.].
BH1991. 425. Tartás elmulasztásának vétsége esetén a tartásdíj törlesztett összegét a terhelt számára leghátrányosabb, a büntetőjogi felelősséget megalapozó követelésre kell beszámítani; ugyanakkor az elmaradt tartásdíj címén kifizetett hátralék előre való teljesítésnek nem tekinthető [Btk. 196. § (1) bek.].
BH1991. 223. Tartás elmulasztásának vétsége esetén az eljárási kegyelem alkalmazása [Btk. 196. § (1) bek., 1990. évi XXXIX. tv. 6. § (1) bek. a) pont].
BH1991. 137. Tartás elmulasztásának vétségét nem valósítja meg, akit nem a családjogi szabályon alapuló, hanem a gondnoki minőségből eredő vagyonkezelői kötelezettség megszegésével mulasztja el az elmebeteg testvére után járó gondozási díj megfizetését [Btk. 196. § (1) bek., Csjt. 61. § (4) bek.].
BH1990. 366. A Btk. 97. §-ának (3) bekezdése szerinti büntetési tétel alsó határánál enyhébb büntetés törvénysértő kiszabása többszörös visszaesővel szemben, a Btk. 97. §-ának (4) bekezdésében megjelölt, különös méltánylást érdemlő körülmények hiányában [Btk. 97. §, 98. §, 196. § (1) bek.].
BH1990. 249. A tartás elmulasztásának vétsége miatt indult eljárást a bíróság nem függesztheti fel, ha az eljárást a Btk. 196. §-ának (4) bekezdésében írt okból meg kell szüntetni [Btk. 196. § (4) bek., Be. 169. § (4) bek.].
BH1989. 185. A tartás elmulasztása miatt indult büntető ügyben hozott ítélet megalapozatlan, ha a bíróság az önhiba fennállása szempontjából lényeges tényeket és körülményeket nem tisztázza [Be 239. § (2) bek. a) pont., Btk 196. § (1) bek.].
BH1989. 92. A tartás elmulasztása miatt hozott ítélet megalapozatlan, ha a bíróság az önhiba szempontjából nem tisztázza, hogy a munkában való elhelyezkedés folytán a tartási kötelezettség teljesítésére megvolt-e a lehetőség [Btk 196. §. (1) bek.].
BH1988. 124. Büntetés kiszabása mellett egy másik cselekmény miatt ugyanazon határozattal nem lehet az eljárást megszüntetni és megrovást alkalmazni [Btk. 71. § (2) bek., 196. § (4) bek., 249. § (2) bek., Be 213. § (1) bek. a) pont].
BH1988. 123. Tartás elmulasztása esetén a cselekmény elévülésének kezdő napja az a nap, amelyen az elkövető még eleget tehetett volna kötelezettségének [Btk. 33., 196. §].
BH1987. 156. A tartás elmulasztásának vétsége miatt indított büntető eljárás törvénysértő megszüntetése olyan esetben, amikor a tartási kötelezettséget a terhelt helyett hozzátartozója teljesíti [Btk 196. § (4) bek.].
BH1986. 219. Tartás elmulasztásának vétsége miatt indított eljárásban a terhelt távollétében megtartott tárgyaláson a jogosult egyoldalú bejelentése alapján büntethetőséget megszüntető okra hivatkozással nincs helye az eljárás megszüntetésének [Btk. 196. § (1) és (4) bek., Be. 225. § (2) bek.].
BH1986. 212. Természetes egység megállapításának van helye, ha a vádlott úgy valósítja meg a tartás elmulasztásának vétségét, hogy több állami gondozásba vett gyermekének gondozási költségeihez nem járul hozzá [Btk. 12. § (1) bek., 196. § (1) bek.].
BH1985. 343. Tartási kötelezettség elmulasztásánál az időtartam számításának szempontjai [Btk. 196. §].
BH1984. 436. I. Büntetőjogi felelősségre vonás a gondozási díj fizetésének elmulasztása esetén [Btk. 196. § (1) bek.].
BH1984. 257. Tartás elmulasztása miatt nem indokolt büntetés kiszabása, ha a vádlott úgy tesz eleget tartási kötelezettségének, hogy a tartásra jogosulttal szemben fennálló követeléséről - annak beleegyezésével - lemond [Btk. 36. §, 71. § (1) bek., 196. § (1) bek., Ptk. 297. §].
BH1984. 178. A tartás elmulasztásának vétsége esetén nem szűnik meg az elkövető büntethetősége, ha a vádlott hozzátartozói (szülei) az elmaradt tartásdíjat kiegyenlítik. [Btk. 36. § 196. § (1) bek.].
BH1983. 432. I. Tartás elmulasztásának bűncselekménye esetén a tartásdíj (gondozási díj) átvételére, illetőleg felhasználására jogosultak száma határozza meg a cselekmény rendbeliségét [Btk. 196. § (1) bek.].
BH1983. 267. I. A Btk. 196. §-ának (4) bekezdése szerinti ok folytán akkor is a büntető eljárás megszüntetésének van helye, ha a fellebbezési szakban kerül tisztázásra, hogy a tartás elmulasztása vétségének elkövetője az alsó fokú határozat meghozataláig hiánytalanul eleget tett tartási kötelezettségének. Ilyen esetben általában megrovás alkalmazása indokolt [Btk. 196. § (1) és (4) bek., 32. § e) pont, 71. § (2) bek., Be. 213. § (1) bek. a) pont].
BH1983. 267. II. Tartás elmulasztásának vétsége miatt indult ügyben, a tárgyalási szakban nem lehet tárgyaláson kívül megszüntetni az eljárást a vádlott és a sértett hivatalos feljegyzésbe foglalt azon bejelentésére, hogy a gyermektartásdíj rendezésre került [Btk 196. § (4) bek., Be. 208. § (1) bek., 107. § (1) bek. c) pont].
BH1983. 262. Megrovás törvénysértő alkalmazása a tartási kötelezettségét ismételten elmulasztó és lopást elkövető többszörös visszaeső terhelt esetében [Btk. 36. §, 71. § (1) bek., 316. § (2). bek. e) pont, 196. § (1) bek.]
BH1983. 106. Gondozási díj fizetésének elmulasztásával elkövetett tartás elmulasztása esetén a 6 hónapnál régebben keletkezett követelések tekintetében sem kell vizsgálni, hogy az érvényesítés elmaradása vonatkozásában a jogosultat terheli-e mulasztás [Btk. 196. § (1) bek., 20/1969. (V. 13.) Korm. sz. r. 11. § (3) bek., 39/1969. (IX. 25.) Korm. sz. r. 15. § (1) és (2) bek.].
BH1982. 400. II. Ha a pártfogó felügyelet elrendelésével alkalmazott próbára bocsátást a bíróság megszünteti, mert a vádlottat a próbaidő alatt elkövetett bűncselekményért elítéli: a pártfogó felügyelet fenntartása helyett - ha arra szükség van - ismét el kell rendelni a vádlott pártfogó felügyeletét [Btk. 73. § (2) bek., 82. §, 196. §, Be. 374. § (2) bek., 1979. évi 11. sz. tvr. 98. §].
BH1982. 172. I. Tartás elmulasztása esetén a bűnhalmazat szempontjából a sértettek száma irányadó; a jogosultak vagy a hatósági határozatok száma, illetőleg a fizetési kötelezettségek jogcímének különbözősége közömbös [Btk. 12. § (1) bek., 196. § (1) bek.].
BH1982. 76. Tartás elmulasztása miatt indult ügyben a nyomozás felfüggesztésének sikertelensége nem teszi kizárttá a próbára bocsátás alkalmazását [Btk. 72. §, 196. §, Be. 137. § (3) bek.].
BH1982. 75. Nem próbára bocsátás alkalmazása, hanem végrehajtandó szabadságvesztés kiszabása indokolt, ha a tartás elmulasztásának vétsége miatt végrehajtásában felfüggesztett szabadságvesztésre ítélt a próbaidő alatt önhibájából ismételten nem teljesíti tartási kötelezettségét [Btk. 72. § (1) bek., 91. § (1) bek. b) pont, 196. § (1) bek.].
BH1981. 259. Ha a tartásra kötelezett az első fokú határozat meghozataláig eleget tesz fizetési kötelezettségének, - a Btk 32. §-ának e) pontjában foglalt ok folytán - a megrovás alkalmazása a bíróság mérlegelésétől függő lehetőség, ha azonban az elkövető a másodfokú határozat meghozataláig teljesíti kötelezettségét, - a Btk 36. §-ában foglalt ok folytán - a megrovás kötelező alkalmazásának van helye [Btk 32. § e) pont, 36. §, 71. § (1) és (2) bek., 196. § (1) és (4) bek.].
BH1981. 225. Tartás elmulasztása miatt indított büntető ügyben a terheltnek a hátralékos tartásdíj tekintetében kártérítésként megfizetésre kötelezésére akkor sem kerülhet sor, ha a terhelt helyett ideiglenesen az állam folyósította a tartásdíjat a jogosult részére [Be. 55. § (2) bek., 56. §, 215. §, Btk. 196. § (1) bek., BK 33. sz.].
BH1981. 140. Ha az elkövető elmulasztott tartási kötelezettségének a fellebbezési eljárás során tesz eleget, és a másodfokú bíróság a cselekmény társadalomra veszélyességének csekéllyé válása folytán megrovást alkalmaz:az első fokú bíróság ítéletét hatályon kívül kell helyezni [Be. 263. § (1) bek. a) pont, Btk. 196. § (1) bek., 36. § II. fordulat, 71. § (1) bek.].
FBK 1996/2. I. Nem valósul meg a tartás elmulasztásának vétsége, ha a vádlott nem önhibája miatt mulasztotta el a gyermektartásdíj fizetési kötelezettségét [Btk 196. § (1) bek.]
FBK 1995/13. Az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezése tartás elmulasztása vétségének vádja alóli felmentés esetén a határozat megalapozatlansága miatt [Be. 275. § (1) bek., Btk. 196. §]
FBK 1995/3. I. Hat hónapnál régebbi időre tartási követelést csak akkor lehet visszamenőleg érvényesíteni, ha a jogosultat a követelés érvényesítésében mulasztás nem terheli [Btk. 196. §, Csjt. 68. § (1) és (2) bek.]
II. cím
A nemi erkölcs elleni bűncselekmények
Erőszakos közösülés
197. § (1) Aki mást erőszakkal, avagy az élet vagy testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetéssel közösülésre kényszerít, vagy más védekezésre, illetőleg akaratnyilvánításra képtelen állapotát közösülésre használja fel, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a sértett a tizenkettedik életévét nem töltötte be,
A nemi bűncselekmények szabályozása körében az 1997. évi LXXIII. tv. jelentős fordulatot hozott. Az egyik legjelentősebb változás az erőszakos közösülés tényállását érintette. A fent említett törvény hatálybalépését megelőző időszakban az erőszakos közösülés passzív alanya nő lehetett, míg a bűncselekmény elkövetője csak férfi. További feltételként érvényesült, hogy a cselekmény kizárólag házassági életközösségen kívül volt elkövethető.
1. A bűncselekmény tárgya a nemi szabadság.
A cselekmény passzív alanya aki lehet akár férfi, akár nő életkortól függetlenül. Ebből következően az erőszakos közösülés passzív alanya lehet gyermek is, aki élettani értelemben vett közösülésre ténylegesen képtelen. Nem bír jelentőséggel a passzív alany erkölcsisége, az, hogy más személyekkel válogatás nélkül, vagy anyagi ellenszolgáltatás fejében közösül, azonban az adott esetben erre nem hajlandó. A passzív alany feltétele azonban, hogy csak élő személy lehet. Elhunyt személyen végrehajtott cselekmény a Btk. 181. § szerint minősülő kegyeletsértés megállapítására nyújt alapot.
2. Az elkövetési magatartásnak két fordulata van, mindkét fordulatnak közös tényállási eleme a közösülés. A közösülés fogalmával kapcsolatban kiemelést érdemel, hogy a közösülés büntetőjogi és biológiai közfelfogás szerinti fogalma több, mint egy évszázada elkülönült. Már Pauler Tivadar kimondta, hogy a bűncselekményi minősítéshez nem lehet megkívánni a közösülés élettani értelemben vett lefolyását. A közösülés élettani értelemben vett és közfelfogás szerinti fogalma magában foglalja a férfi hímvesszőjének a nő hüvelyébe történő bevezetését, valamint az ondó folyadék kilövelését (imissio penis, emissio seminis).
Büntetőjogi szempontból töretlen a bírói gyakorlat a tekintetben, hogy a közösülés befejezett, amikor a férfi közösülési szándékkal hímvesszőjét a nő nemi szervéhez érinti. Ugyancsak befejezett a közösülés a nő részéről, ha a nő közösülési szándékkal nemi szervét a férfi hímvesszőjéhez érinti. A meghatározásbeli különbségekből látható, hogy a büntetőjogi közösülésnél nem szükséges a hímvesszőnek a hüvelybe hatolása, sem pedig a magömlés bekövetkezése. Az erőszakos közösülés megállapíthatóságának feltétele azonban, hogy a nemi szervek közösülési szándék eredményeként érintkezzenek. Ennek hiányában csupán szemérem elleni erőszak valósul meg.
a) Az alapeset elkövetési magatartásainak első fordulata a közösülésre kényszerítés. A fogalom elemző értelmezését adta a Legfelsőbb Bíróság felülvizsgálati határozatában, amikor kimondta hogy "a közösülésre kényszerítés összefoglaló fogalom, amely az erőszak és fenyegetés alkalmazását mint eszközcselekményt fogalmazza meg, ami a közösülésnek, mint célcselekménynek a véghezvitelére irányul." (BH1997. 568.)
A normaszöveg megfogalmazásából következik, hogy a fenti bűncselekmény nem csak abban az esetben állapítható meg, ha a kényszerítés arra irányul, hogy a passzív alany a kényszerítővel közösüljön, hanem akkor is, ha a kényszerítés célja annak elérése, hogy a passzív alany más személlyel hajtsa végre a nemi aktust.
Az erőszak a komoly ellenállás leküzdésére irányuló fizikai kényszer, de nem feltétlenül jelent leküzdhetetlen erőt. (vis absoluta).
Az erőszaknak alkalmasnak kell lenni a sértett komoly ellenállásának a leküzdésére és a közösülés kikényszerítésére. Ilyennek értékelendő az olyan, a sértett életkorát, személyi adottságait tekintve viszonylag csekélyebb mérvű olyan fizikai ráhatás is, amely alkalmas lehet a sértett ellenállásának leküzdésére. Éppen ezért mindig a konkrét esetben a sértett korát és személyi adottságait figyelembe véve kell állást foglalni abban a kérdésben, hogy milyen szintű fizikai kényszer volt szükséges a sértett ellenállásának leküzdésére a közösülés végrehajtásához. Az erőszak feltételezi a sértett komoly ellenállását. A fenti törvényhely szempontjából a hangsúly az ellenállás komolyságán van. Erőszak ugyanis csak ebben az esetben állapítható meg. Tényleges ellenállás hiányában nem valósul meg kényszerítés.
Az ellenállás komolyságára számos körülményből vonható következtetés. Mindenekelőtt feltétlenül tisztázandó, hogy a terhelt és a sértett korábban ismerte-e egymást, volt-e közöttük szexuális kapcsolat. Elemző feltárást igényel mind a vádlott, mid a sértett szexuális szokás rendszere. Nem minősül ugyanis komoly ellenállásnak a nő azon magatartása, amikor a szeretkezés velejárójaként igényli az erősebb nem által történő lebírást. Ez lényegében ál ellenállás. Amennyiben akár a vádlotton, akár a sértetten sérülések keletkeztek a közösülés során, vizsgálni kell, hogy azok ténylegesen komoly ellenállás és annak leküzdése során keletkeztek, vagy pedig a sértett szexuális szokásainak következtében.
A komoly ellenállás hiányára vonható következtetés a sértett kihívó magatartásából, amikor olyan bizalmaskodást tűr el a terhelt részéről, ami általában a közösülést szokta megelőzni. Ilyen esetben sem kizárt azonban, hogy a sértett az előzmények után komoly ellenállást fejt ki a közösülés elhárítása érdekében. Természetesen ilyen esetben különös gonddal kell vizsgálni, hogy az elkövető nem volt-e tévedésben az ellenállás komolyságát illetően. A sértett fent említett magatartását enyhítő körülményként kell értékelni (BH1993. 281.).
Nem komoly az ellenállása annak, aki az általa felismerhetően könnyen elérhető segítséget elmulasztja. Pl. a lakás egyik szobájában a terhelt erőszakoskodik a sértettel aki a combjának összeszorításával védekezett, de segítségért nem kiáltott, annak ellenére, hogy a szomszéd szobában többen tartózkodtak, akik segítségére siethettek volna, továbbá az utcára néző ablak is nyitva volt.
A törvény a sértettől ellenállást követel, ez azonban nem azonosítható a végsőkig való ellenállás követelményével. Ha a sértett azért hagy fel az egyébként komoly védekezésével, mert a helyzetét a körülményekre tekintettel reménytelennek látja, vagy az addigi ellenállásban kimerült, nem akadálya a komoly ellenállás megállapításának.
A jogszabály módosítás következtében az erőszakos közösülés házastársak között is megvalósulhat. Figyelemmel az elkövető és a sértett közötti speciális viszonyra, különös gonddal kell vizsgálni azt, hogy az adott konkrét esetben az ellenállás komoly volt-e, és, hogy erre nézve az elkövető nem volt-e ténybelileg tévedésben.
b) A fenyegetés a Btk. 138. § értelmében súlyos hátrány kilátásba helyezése, amely alkalmas arra, hogy a megfenyegetettben komoly félelmet keltsen. Ez a fogalom meghatározás az erőszakos közösülés vonatkozásában két megszorítással irányadó. Egyrészt a fenyegetésnek az élet, vagy testi épség ellen kell irányulnia, másrészt pedig a fenyegetésnek közvetlennek kell lennie. Ha a fenyegetés nem az élet, testi épség ellen irányul, hanem más jogokat, érdekeket sért, vagy pedig a fenyegetés nem közvetlen, úgy az erőszakos közösülés megállapítására nincs mód, ellenben a cselekmény az egyéb feltételek megléte esetén kényszerítést (Btk. 174. §) hivatali visszaélést (Btk. 225. §) valósíthat meg.
A normaszöveg nem tartalmaz utalást arra nézve, hogy az élet, testi épség elleni fenyegetésnek ki ellen kell irányulnia. Ebből következően a fenyegetés bárki ellen irányulhat, ugyanakkor a másik korlátozó tényezőből következően általában jelen lévő személy élete, testi épsége elleni fenyegetés jöhet szóba. Fogalmilag azonban nem kizárt, távol lévő személy elleni közvetlen fenyegetés sem.
A közvetlenség fogalma azt jelenti, hogy a sértett számolhat a kilátásba helyezett hátrány közeli bekövetkezésével.
A fenyegetés akkor értékelhető komoly félelem keltésére alkalmasnak, ha oly mértékben képes befolyásolni a sértett akaratát, hogy legyőzi az ellenállásra késztető motívumokat. Ezzel kapcsolatban - csakúgy, mint az erőszak esetében - a sértett személyi tulajdonságait, az elkövetőhöz fűződő kapcsolatát kell vizsgálni. Abban, hogy a fenyegetés komoly félelem keltésére alkalmas-e, mindig a sértett pszichikuma a döntő. Az a pszichikai hatás bír jelentőséggel, amit a fenyegetés a sértettből képes kiváltani. Éppen ezért megállapítható a komoly félelmet keltő fenyegetés olyan esetben is, amikor maga a fenyegető azt nem tartja komolynak, ugyanakkor a fenyegetés objektíve alkalmas a kívánt hátrány előidézésére. Ennek tipikus példája a töltetlen pisztollyal való fenyegetés. A sértett "komoly ellenállása" a fenti esetben is szükséges a cselekmény megállapíthatóságához.
c) Az elkövetési magatartás második fordulata a sértett védekezésre, illetve akarat nyilvánításra képtelen állapotának közösülésre való felhasználása.
Védekezésre képtelen az a személy, aki bár akaratnyilvánításra képes, de fizikai adottságainál, helyzeténél fogva nem tud ellenállást tanúsítani. A bűncselekmény megvalósulása szempontjából közömbös, hogy a védekezésre képtelen állapot csupán ideiglenes jellegű, pl. betegség, súlyos kimerültség következménye, vagy állapot jellegű, pl. a sértett valamilyen testi fogyatékosságban szenved, vagy pedig azért képtelen a védekezésre, mert az adott bűncselekménytől függetlenül mások, pl. megkötözték.
A Btk. 210. § értelmében a 12. életévét be nem töltött passzív alany a Btk. 197. § alkalmazásában mindig védekezésre képtelen személy.
Akaratnyilvánításra képtelen az a személy, akinek akár állandó jelleggel, akár alkalmilag nincs jogi értelemben figyelembe vehető akarata. Ez az állapot eredeztethető az adott személy pszichikai adottságaiból, vagy adott állapotából. Ebbe a körbe tartozik az öntudatlan állapot, ájulás, teljes részegség, valamilyen narkotikumtól származó kábultság, vagy hipnotikus állapot is. Ide sorolandó az elembetegség, gyengeelméjűség is. Ezzel kapcsolatban rá kell mutatni arra, hogy csak a nemi élet vonatkozásában is fennálló beszámíthatatlan állapot értékelhető akaratnyilvánításra képtelen állapotként. A korlátozott beszámítási képesség fennállása esetén ugyanis a sértettnek van jogilag releváns akarata, ezért az ilyen személyeknek a nemi közösülésbe való beleegyezése kizárja a jogellenességet.
Az első és második fordulat kizárja egymást, így abban az esetben, ha az elkövető saját maga juttatja erőszakkal a passzív alanyt védekezésre, vagy akaratnyilvánításra képtelen állapotba, akkor az első fordulat szerinti cselekmény valósul meg.
3. Az első fordulat esetében az elkövetési magatartás közvetlenül a közösülés lehetővé tételére erőszakkal, vagy a fenyegetéssel kezdődik meg. Ez a pont az, ahol a kísérlet és az előkészület elhatárolható. Közvetlen a közösülésre irányuló erőszakot állapított meg a bíróság, amikor az elkövető olyan erővel igyekezett az ellenálló sértettet közösülésre alkalmas helyzetbe hozni, hogy a sértetten sérülések keletkeztek (BH1997. 319.).
A második fordulat körében olyan elkövetői magatartás kifejtése értékelhető kísérletként, amelynek közvetlen célja a nemi közösülés végrehajtása. Ilyen pl. az elkövető a megkötözött, vagy eszméletlen nőre közösülési szándékkal ráfekszik. Előkészületi szakban marad azonban a cselekmény, ha az elkövető közösülés lehetővé tétele érdekében a sértettet leitatja, vagy pedig megállapodik az akaratnyilvánításra képtelen sértettel a közösülésben. Az erőszakos közösülés előkészülete nem büntetendő, ellenben az ilyen előkészületi magatartás más bűncselekmény így különösen a szemérem elleni erőszak, személyi szabadság megsértésének törvényi tényállását kimerítheti. A kísérlettől való önkéntes elállásra vonatkozóan lásd a Btk. 17 §-ához fűzött magyarázatot. Konkrétan az erőszakos közösüléssel összefüggésben kiemelést érdemel, hogy töretlen a bírói gyakorlat a tekintetben, miszerint nem minősül önkéntes elállásnak, ha a vádlott az erőszak alkalmazása közben, mert az ellenállást nem képes legyőzni, vagy, amikor idegen személy beavatkozása, vagy a sértett kiáltozása miatt hagyja abba cselekményét. Ugyancsak kizárja az önkéntes elállás megállapíthatóságát, ha az elkövető észleli , hogy az addig öntudatlan állapotban volt sértett magához tért.
A fentiekkel ellentétben önkéntes az elállás abban az esetben, amikor az elkövető megsajnálja a síró sértettet, az erőszakkal levetkőztetett sértett látványa kedvét szegi, rájön, hogy a sértettnek havi vérzése van.
A Btk. 17. § (4) bekezdése alapján az elkövető az önkéntes elállás esetén is felelőséggel tartozik az ún. maradék bűncselekményért. Ilyen általában a szemérem elleni erőszak, személyi szabadság megsértése, becsületsértés stb.
4. Az erőszakos közösülés alanya önálló és közvetlen tettesként csak a sértettől eltérő nemű személy lehet. A közösülés fogalmi körébe ugyanis csak két különböző nemű személy nemi érintkezése vonható. A férfi esetében az abszolúte közösülésre képtelenség - amikor a férfi hímvesszője merevedésre alkalmatlan - kizárja a tettessé válást. Ebből következően az ilyen férfi az erőszakos nemi közösülés kísérletét egyedüli tettesként, önállóan nem követheti el. Ezzel szemben terhére más nemi erkölcs elleni bűncselekmény miatti felelőssége megállapítható. A relatív impotencia nem zárja ki az önálló, egyedüli tettessé válást.
Az erőszakos közösülés bármely alakzata csak szándékosan követhető el. Fogalmilag az eshetőleges szándék ugyan nem kizárt, de a cselekmény jellegénél fogva meglehetősen ritka. Az elkövető szándékának ki kell terjednie arra, hogy a tettes kényszerítéssel, avagy a passzív alany védekezésre, vagy akaratnyilvánításra képtelen állapotának felhasználásával közösül, illetve arra, hogy a kényszerítést más személy közösülése érdekében alkalmazza.
A közösülési szándéknak a köznapi értelemben vett közösülésre kell kiterjednie és nem a korábban kifejtett, büntetőjogi értelemben vett közösülésre. Ebből következően amennyiben az elkövető úgy kíván nemileg kielégülni, hogy közösülési szándék nélkül hímvesszőjét a sértett nemi szervéhez dörzsöli, cselekménye fajtalanság és az egyéb körülményektől függően szemérem elleni erőszakot, vagy más nemi erkölcs elleni bűncselekményt valósít meg (BH1988. 342.).
Az erőszakos közösülés vonatkozásában is gondosan vizsgálandó, hogy az elkövető nem volt-e ténybeli tévedésben.
Az alapeset első fordulatával kapcsolatban a többes elkövetés külön figyelmet érdemel. A cselekmény közvetlen tettese csak a sértettől különböző személy lehet. Ugyanakkor az erőszakos közösülés alapesetének első fordulata szerint az elkövetési magatartás két mozzanatú, egyrészt a kényszerítésből, másrészt a közösülésből tevődik össze. Ezért - hasonló más több mozzanatú cselekményekhez - a kényszerítés közösülési szándék, vagy közösülési képesség nélkül is társtettesi tevékenység. Abban az esetben tehát, ha a sértettel azonos nemű személy, vagy közösülésre abszolúte képtelen férfi alkalmaz erőszakot, vagy fenyegetést a sértettel szemben annak érdekében, hogy más személy közösülhessen vele, az erőszakos közösülés társtettese. Az e körben kifejtettekre figyelemmel állapította meg a bíróság a társtettesi elkövetést, amikor a vádlottak azért csalták az erdőbe a sértettet, mert vele az I. rendű vádlott akart közösülni. Az I. rendű vádlott a tiltakozó sértettet ütlegelte, rugdalta, ekkor ment oda hozzájuk a II. rendű vádlott és amíg az I. rendű vádlott a sértettet két kezénél fogva felrántotta a földről, ezalatt a II. rendű vádlott lehúzta róla a farmer nadrágját és a fehérneműjét, majd eltávolodott tőlük. Ezt követően az I. rendű vádlott közösült a sértettel. A tényállásból megállapíthatóan az I. rendű vádlott a közösülés érdekében kezdte bántalmazni a vele szemben ellenálló sértettet, majd a II. rendű vádlott ezt a fizikai erőszakot folytatta a sértett lemeztelenítésével. Ezen magatartásával közvetlenül segítette elő a bűncselekmény megvalósulását (BH1992. 69.).
A második fordulat elkövetési magatartása egy mozzanatú. A védekezésre, akaratnyilvánításra képtelen állapot előidézése nem tartozik az elkövetési magatartáshoz. Az az elkövető, aki a későbbi közösülővel szándékegységben idézi elő a sértett védekezésre, akaratnyilvánításra képtelen állapotát, a cselekményt mint bűnsegéd követi el.
Több elkövető társtettessége az alapeset tekintetében csak akkor állapítható meg, ha közülük csupán egy cselekszik közösülési szándékkal. Ellenkező esetben a Btk. 197. § (2) bekezdés b) pontja szerinti minősített eset, illetve annak kísérlete állapítható meg.
Az erőszakos közösülés felbujtója, vagy bűnsegédje lehet a passzív alannyal azonos nemű személy, illetve közösülésre abszolúte képtelen férfi is. A bűnsegély körében értékelendő az olyan szándékos segítségnyújtás, amely nem minősül erőszaknak, élet, vagy testi épség irányuló közvetlen fenyegetésnek. Gyakran előfordul, hogy az erőszakos közösülés végrehajtásakor harmadik személy is jelen van. Az ő tevékenységének értékelése attól függ, hogy jelenléte az elkövetőre szándékerősítően hatott, vagy pedig magatartása a sértett élete, test épsége elleni közvetlen fenyegetésnek minősül-e. Az előbbi esetben a bűnsegédi míg az utóbbiban a társtettesi minőség megállapításának van helye.
5. A Btk. 197. § (2) bekezdése az erőszakos közösülés három minősített esetét fogalmazza meg.
Az a) pont szerint súlyosabban büntetendő aki 12. életévét be nem töltött személy sérelmére követi el a cselekményt. E minősített eset alkalmazandó természetesen, ha a 12. életévét be nem töltött sértettel erőszak, illetve élet vagy testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetés mellett közösül az elkövető, de ugyancsak akkor is, ha a sértett beleegyezésével történik a közösülés és a Btk. 210. § szerinti értelmezés folytán tekintendő a sértett védekezésre képtelen személynek.
A b) pont az elkövető és a sértett között fennálló viszonyra tekintettel értékeli az elkövetői magatartást súlyosabban. A b) pont hatálya alá tartozó elkövetők visszaélnek a sértettel szemben fennálló hatalmukkal és éppen ők támadják azt, amit védeniük kellene. A nevelő és felügyelő kötelezettsége a rábízottak erkölcsi és lelki fejlődésének elősegítése, ide értve a nemi élet területén jelentkező veszélyek elhárítását. A gondozó, gyógykezelő hivatása a testi épség és egészség károsításának távoltartása. Az ilyen személyek támadása helyzetüknél fogva megkönnyíti a kényszert, ugyanakkor a sértett oldalán nehezíti az ellenállást.
A nevelés, felügyelet, gondozás fogalomkörével kapcsolatban lásd a Btk. 195. §-ához fűzött magyarázatot.
A Btk. 197. § (2) bekezdés c) pontja a többes elkövetés speciális esetét szabályozza minősített esetként. E minősített eset megállapításának van helye, ha két, vagy több személy egymástól függetlenül, de azonos alkalommal és a másik cselekményének ismeretében ugyanazzal a személlyel közösül. A c) pontban meghatározott cselekmény akkor válik befejezetté amikor a sértettel legalább két személy közösült (BH1975. 289.).
Amennyiben több személyben is megvan a közösülés köznapi értelemben vett szándéka, de csak egyikőjük közösül a sértettel, a cselekmény kísérleti szakban marad. Ebben az esetben a minősített eset kísérletéért felel az is, aki közösült a sértettel, de az is, aki még nem.
A minősített eset megállapításának feltétele, hogy a közösülésekre azonos alkalommal kerüljön sor. A gyakorlatban a közösülések folyamatosan követik egymást, azonban büntetőjogi értelemben akkor is azonos alkalomról beszélünk, ha a közösülések között ugyan eltelt bizonyos idő, de az újabb cselekmény időpontjában is még az előző cselekmény által kiváltott testi pszichikai állapotban van a sértett.
További feltétele a minősített eset megállapításának, hogy a két, vagy több elkövető egymás tevékenységéről tudva kövesse el a cselekményt. Kiemelendő e körben, hogy ennek a tudatnak kölcsönösnek kell lenni. Mindegyik elkövetőnek mind a saját, mind a másik cselekményéről tudnia kell. Ehhez képest, ha csak az egyik elkövető tud a másik cselekményéről, de ez utóbbi az előbbiéről nem, a minősített eset megállapítására nem kerülhet sor, még azzal az elkövetővel szemben sem, aki tudott a másik elkövető cselekményéről. A törvény ugyanis kölcsönös tudomást ír elő (BJD 3095, BH1994. 9.).
A fentiekhez hasonlóan nem állapítható meg a c) pontban írt minősített eset abban az esetben, ha az (1) bekezdés második fordulata szerint az egyik elkövető védekezésre, vagy akaratnyilvánításra képtelen állapotba helyezte a sértettet annak érdekében, hogy közösüljön vele, a másik elkövető pedig kihasználva az alkalmat az előző elkövető távozását követően maga is közösül a sértettel.
A többek által elkövetett erőszakos közösülés bűntette megállapíthatóságának nem akadálya az, hogy a cselekmény elkövetési magatartását megvalósító személyek egyikének büntethetőségét a kóros elmeállapot kizárja (BK 71. szám).
A többek általi elkövetés minősített esete befejezetté válik, amikor két személy büntető jogi értelemben közösült a sértettel. Mindazon további személyek, akiknek a cselekménye csupán kísérletet képezne, ugyancsak a befejezett bűncselekmény miatt vonhatók felelősségre. Ebben az esetben arról van szó, hogy a minősített eset törvényi tényállása befejezetté vált, törvényi egység jött létre, egy bűncselekmény valósult meg. Ebből következően a többek által azonos alkalommal elkövetett erőszakos közösülés elkövetői önálló tettesek, a társtettesi minőség megállapítása kizárt.
A felbujtó és a bűnsegéd felelősségét akkor lehet a minősített eset miatt megállapítani, ha a szándékuk átfogta, hogy a sértettel több személy közösül és annak legalább a kísérletét megvalósították (BJD 5151.).
Figyelmet érdemel a többes elkövetés esetén az önkéntes elállás kérdése.
Az önkéntes elállás csak abban az esetben szüntetheti meg a büntethetőséget, ha annak eredményeként marad el a bűncselekmény befejezése. Amennyiben valamelyik elkövető azt követően áll el a közösüléstől, miután egy társa már közösült a sértettel, a másik cselekményében való részvételért, mint maradékcselekményért felelőséggel tartozik. Ebből következően az alapeset társtetteseként felel, ha erőszakot, vagy fenyegetést alkalmazott a közösülés érdekében, egyébként pedig felbujtóként, vagy bűnsegédként vonható felelősségre.
Az erőszakos közösülés és más bűncselekmények elhatárolásával, valamint a halmazati kérdésekkel kapcsolatban számos probléma merült fel.
A halmazattal összefüggésben szükséges leszögezni, hogy ugyanannak a sértettnek a sérelmére azonos alkalommal, azonos elkövető által megvalósított több közösülése természetes egységet alkot.
Ugyancsak természetes egység megállapításának van helye, ha az erőszakos közösülésre részben kényszer hatása alatt, részben a sértett védekezésre, vagy akaratnyilvánításra képtelen állapotának felhasználásával került sor.
A rendbeliség a sértettek számához igazodik, ezért több sértett esetében akár azonos, akár különböző alkalommal történt az elkövetés, annyi rendbeli bűncselekményt kell megállapítani, ahány sértett van.
Az erőszakos közösülés a jellegéből adódóan aljas indokból véghez vitt cselekmény. Ezt értékelte a jogalkotó a magasabb büntetési tétel meghatározásakor. Erre tekintettel a közösülés érdekében megvalósult súlyos testi sértés halmazatban csak a 170. § (2) bekezdése szerint minősülhet. Az aljas indokból elkövetés megállapításának nincs helye. Ez a kétszeres értékelés tilalmának megsértését jelentené.
Ha az elkövető az erőszakos közösülés mellett, ugyanazon alkalommal szemérem elleni erőszakot is elkövet, cselekményét egységesen csak erőszakos közösülésnek kell minősíteni. (BJD 9034.)
Ugyancsak egyedül az erőszakos közösülés megállapításának van helye abban az esetben is, amikor az erőszakos közösüléssel összefüggően könnyű testi sértést is okoz az elkövető a sértettnek. Ebben az esetben is látszólagos halmazatról van szó (BK 93. szám, BJD 2620.).
Az erőszakos közösülés érdekében alkalmazott erőszak során elkövetett emberölés esetén az aljas indokból elkövetett emberölés megállapításának van helye. Ilyen esetben az erőszakos közösülés az emberölés minősített esetébe beolvad.
Ezzel szemben, ha az emberölési cselekmény végrehajtása során keletkezik a közösülési szándék, nincs jogi alap az aljas indokból elkövetett emberölés megállapítására, ellenben az emberölés alapesetének és az erőszakos közösülés halmazatát kell megállapítani (BH1978. 111.).
A személyi szabadság megsértésének vétségével halmazatban kell megállapítani az erőszakos közösülést, amennyiben az elkövető az erőszakos közösülés végrehajtása után arra kényszeríti a sértettet, hogy a lakásból vele együtt általa nem közölt helyre távozzon (BH1983. 346.).
Az erőszakos közösülés bűntettével bűnhalmazatban kell megállapítani a vérfertőzés vétségét is, amennyiben az elkövető a leánytestvérével erőszakkal közösül (BH1991. 1., BH1985. 135.).
Az elkövető a sértettel annak 12. életévének betöltése előtt közösül, majd ezt követően 12. életévének betöltése után is közösül, úgy az erőszakos közösülés és a megrontás halmazata megállapításának van helye (BH1983. 1.).
A Btk. 197. § (2) bekezdés c) pontjában megfogalmazott minősített eset elkövetői egy rendbeli bűncselekményt valósítanak meg, függetlenül attól, hogy azonos alkalommal hányan és hányszor közösültek a sértettel. Folytatólagos elkövetése ennek a minősített esetnek akkor állapítható meg, ha a törvényi tényállást azonos sértett sérelmére rövid időközökben többször valósítják meg.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
197. § (1) erőszakos közösülés bűntette
197. § (2) a) nevelése (felügyelete, gondozása, gyógykezelése) alatt álló személy sérelmére elkövetett erőszakos közösülés bűntette
197. § (2) b) többek által elkövetett erőszakos közösülés bűntette.
b) a sértett az elkövető nevelése, felügyelete, gondozása vagy gyógykezelése alatt áll,
c) a sértettel azonos alkalommal, egymás cselekményéről tudva, többen közösülnek.
BK 71. szám
A többek által elkövetett erőszakos közösülés büntette [Btk. 197. § (2) bek. b) pont] megállapításának nem akadálya az, hogy a bűncselekmény elkövetési magatartását megvalósító két személy egyikének büntethetőségét a kóros elmeállapot kizárja.
(3) A büntetés öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztés, ha a tizenkettedik életévét be nem töltött sértett sérelmére elkövetett erőszakos közösülés a (2) bekezdés b) vagy c) pontja szerint is minősül.
BH2000. 279. ilyen esetben az erőszakos közösülésnek és a szemérem elleni erőszaknak bűnhalmazatban való megállapítása az azonos körülmény kétszeres büntetőjogi értékelését eredményezné [Btk. 12. § (1) bek., 197. § (1) bek., 198. § (2) bek. c) pont].
BH1998. 214. Az erőszakos közösülés bűntettének az alapesete magánindítvány hiányában csak akkor büntethető, ha azzal szoros időbeli és tárgyi összefüggésben valósította meg az elkövető a nem magánindítványra üldözendő bűncselekményt [Btk. 197. § (1) bek., 209. § (1) bek., Be. 170. § (1) bek. c) pont].
BH1997. 568. erőszakon az ellenállás leküzdésére szolgáló fizikai kényszert; fenyegetésen pedig nemcsak az ellenállásra képtelenséget eredményező, hanem az olyan pszichés ráhatást kell érteni, amely - a sértett szempontjából megítélve - benne komoly félelem kiváltására objektíve alkalmas [Btk. 197. § (1) bek.].
BH1997. 319. I. Az erőszakos közösülés kísérlete - és nem annak az előkészülete - valósul meg, ha az elkövető olyan erővel igyekszik az ellenálló sértettet közösülésre alkalmas helyzetbe hozni, hogy a sértetten sérülések keletkeznek [Btk. 16. §, 197. § (1) bek.].
BH1997. 319. II. Az erőszakos közösülésre kényszerítés céljából, majd annak a véghezvitele érdekében a sértett határozott ellenállása miatt alkalmazott erőszakkal okozott súlyos testi sértés egyszersmind nem értékelhető aljas indokból elkövetettként [Btk. 170. § (1), (2) és (3) bek., 197. § (1) bek.].
BH1997. 158. Az ugyanazon sértett sérelmére, azonos alkalommal elkövetett erőszakos közösülés és a szemérem elleni erőszak bűntettének az anyagi bűnhalmazata látszólagos; ezért a cselekményt egységesen erőszakos közösülés bűntetteként kell minősíteni, és a szemérem elleni erőszak bűntette vonatkozásában külön felmentő ítéleti rendelkezésnek nincs helye [Btk. 12. § (1) bek., 197. § (1) bek., 198. § (1) bek.].
BH1997. 110. A kényszerítés bűntette helyett erőszakos közösülés bűntettének minősül az erőfölényben levő vádlott cselekmény, aki úgy kényszeríti a sértettet közösülésre, hogy őt arcul üti, a sértettnek pedig az adott körülmények között nincs módja segítséget kérni, és - az előzményekre is figyelemmel - az ellenállást kilátástalannak tartja [Btk. 174. §, 197. § (1) bek.].
BH1996. 348. I. Erőszakos közösülés bűntettének a kísérlete helyett személyi szabadság megsértése aljas indokból elkövetett bűntettének minősül, ha az elkövető a sértettet közösülésre irányuló szándékkal a gépkocsijában visszatartja, de a fenyegetést még nem közvetlenül a közösülés végrehajtása érdekében alkalmazza [Btk. 16. §, 18. § (1) bek., 197. § (1) bek., 175. § (1) bek., (2) bek. a) pont].
BH1994. 9. I. A többek által elkövetett erőszakos közösülés bűntette megállapítása feltételezi a több elkövető között fennálló szándékegységet, vagyis azt, hogy az első közösülés megkezdésekor az azt megvalósító elkövető tudatának át kell fognia azt, hogy a társa (társai) is közösülni akar (akarnak) a sértettel [Btk. 197. § (2) bek. b) pont].
BH1994. 9. II. A többek által elkövetett erőszakos közösülés bűntette esetében nincs helye a társtettesség megállapításának [Btk. 20. § (2) bek., 197. § (2) bek. b) pont].
BH1993. 281. A nemi erkölcs elleni bűncselekmények elbírálása során a sértett könnyelmű, meggondolatlan magatartását - mint közreható tényezőt - általában enyhítő körülményként kell figyelembe venni [Btk. 83. §, 197. § (1) bek.,12. sz. Irányelv B/3. pont].
BH1993. 76. Büntetéskiszabási szempontok a 16. életévét be nem töltött fiatalkorú által kisgyermek sérelmére elkövetett erőszakos közösülés esetében [Btk. 108. § (1) bek., 110. § (4) bek., 111. § (3) bek., 197. § (1) bek.].
BH1992. 82. Törvénysértően enyhe büntetés kiszabása a rablást és az erőszakos közösülést elkövető, többszörös visszaeső terhelttel szemben [Btk. 321. §, 197. §, 98. §].
BH1992. 69. Társtettesség megállapítása erőszakos közösülés alapeseténél, amikor a terhelt a sértett lemeztelenítésével közreműködik az erőszak alkalmazásában [Btk. 20. § (2)., 21. § (2) bek., 197. § (1) bek.].
BH1991. 424. II. Az erőszakos közösülés miatt szabadságvesztésre elítéltnek a bv. intézetéből engedélyezett eltávozás tartama alatt ismételten és kirívó durvasággal elkövetett ugyanilyen bűncselekménye esetén megfelelően szigorú szabadságvesztés kiszabása indokolt [Btk. 83. §, 197. § (1) bek.].
BH1991. 97. Az erőszakos közösülés kísérletének véghezvitele érdekében elkövetett személyi szabadság megsértése - a kétszeres értékelés tilalma folytán - nem minősül egyszersmind aljas indokból (célból) elkövetettként [Btk 175. § (2) bek. a) pont, 197. § (2) bek. b) pont].
BH1991. 1. Az erőszakos közösülés bűntettével bűnhalmazatban a vérfertőzés vétségét is meg kell állapítani, ha az elkövető a leánytestvérével erőszakkal közösült [Btk 12. § (1) bek., 203. § (3) bek., 197. § (1) bek.].
BH1990. 44. Erőszakos közösülés és járművezetés tiltott átengedése miatt kiszabott egy évnél hosszabb tartamú szabadságvesztés végrehajtásának törvénysértő felfüggesztése különös méltánylást érdemlő körülmény hiányában [Btk. 197. § (1) bek., 189. § (2) bek., 89. § (2) bek.].
BH1989. 263. I. Az erőszakos közösülés bűntettének és a személyi szabadság megsértése bűntettének bűnhalmazatban megállapítása [Btk. 175. § (2) bek. a) pont, 197. §, 12. § (1) bek.].
BH1989. 172. Erőszakos közösülés bűntettének kísérlete miatt törvénysértően enyhe büntetés kiszabása [Btk. 37. §, 197. §].
BH1988. 342. ellenkező esetben szemérem elleni erőszak valósul meg [Btk. 198. §, 197. § ].
BH1987. 157. Többszörös visszaesővel szemben erőszakos közösülés miatt törvénysértően enyhe büntetés kiszabása [Btk 197. §, 83. §].
BH1985. 294. A kiskorú sérelmére elkövetett nemi erkölcs elleni bűncselekmény esetén a gyámhatóságot megillető magánindítvány előterjesztése jogosultságának megítélésénél az igazgatási jogszabályok rendelkezései az irányadók [Btk. 31. § (3) bek., 197. § (1) bek., 209. §, 1/1974 (VI. 27.) OM sz. r.].
BH1985. 135. ha azonban a sértett az elkövető nevelése, felügyelete, gondozása vagy gyógykezelése alatt áll, a cselekményt egységesen az erőszakos közösülés minősített eseteként kell értékelni [Btk. 197. § (1) bek. és (2) bek. a) pont, 203. § (1) és (3) bek., 12. § (1) bek.].
BH1985. 86. A nevelése alatt álló kiskorú leánygyermek sérelmére elkövetett erőszakos közösülés esetén a büntetés kiszabása során általában nincs helye az enyhítő rendelkezés alkalmazásának [Btk. 83. §, 87. § (1) bek., 197. § (2) bek. a) pont].
BH1984. 300. Az erőszakos közösülés bűntettének a kísérlete miatt kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának próbaidőre történt törvénysértő felfüggesztése [Btk. 89. § (2) bek., 197. § (1) bek.].
BH1984. 177. I. Az erőszakos közösülés előkészületeként jelentkező magatartás nem garázdaságot, hanem aljas indokból elkövetett személyi szabadság megsértésének büntettet valósítja meg [Btk. 175. § (2) bek. a) pont., 18. §, 197. § (1) bek., 271. §].
BH1983. 346. A személyi szabadság megsértésének vétségét is megvalósítja, aki az erőszakos közösülés után arra kényszeríti a sértettet, hogy a lakásból vele együtt általa nem közölt helyre távozzék [Btk. 175. § (1) bek., 12. § (1) bek., 197. § (1) bek.].
BH1983. 1. Ha az elkövető a gyermekkel először a sértett 12. életévének betöltésének előtt, másodszor pedig azt követően közösül: az erőszakos közösülés és a megrontás bűnhalmazatban megállapításának van helye [Btk. 12. §(1) bek., 197. § (1) bek., (2) bek. a) pont, 201. § (1) és (3) bek.].
BH1982. 1. Az erőszakos közösülés miatt ismeretlen tettes ellen tett feljelentés joghatályos magánindítvány; az elkövető személyének ismertté válása esetén tehát szükségtelen a jogosult olyan újabb nyilatkozatának beszerzése, hogy az elkövető megbüntetését kívánja [Btk. 31. § (1), (5). (6) bek., 197. § (1) bek., Be. 123. § (1) és (3) bek.].
BH1981. 222. Az erőszakos közösülést nyomban követően, az azonos alkalom kihasználásával és ugyanazon sértett sérelmére elkövetett szemérem elleni erőszak az előbbi bűntettel bűnhalmazatban nem állapítható meg [Btk. 197. § (1) bek., (2) bek. b) pont, 198. § (1) bek., 12. § (1) bek.].
FBK 1996/2. II. Felmentés az erőszakos közösülés vádja alól, mert nem bizonyult be, hogy a vádlott a közösülést megelőzően észlelte a sértett akaratnyilvánítására képtelen állapotát [Btk 197. § (1) bek., Be 214. § (3) bek. b) pont]
Szemérem elleni erőszak
198. § (1) Aki mást erőszakkal, avagy az élet vagy testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetéssel fajtalanságra, vagy ennek eltűrésére kényszerít, vagy másnak a védekezésre, illetőleg akaratnyilvánításra képtelen állapotát fajtalanságra használja fel, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a sértett a tizenkettedik életévét nem töltötte be,
b) a sértett az elkövető nevelése, felügyelete, gondozása vagy gyógykezelése alatt áll,
c) a sértettel azonos alkalommal, egymás cselekményéről tudva, többen fajtalankodnak.
(3) A büntetés öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztés, ha a tizenkettedik életévét be nem töltött sértett sérelmére elkövetett szemérem elleni erőszak a (2) bekezdés b) vagy c) pontja szerint is minősül.
A nemi szabadság sajátja nemcsak a nemi partner megválasztásának szabadsága, hanem a nemi vágy kielégítése módjának a szabad megválasztásai is. Az 1978. évi V. törvény miniszteri indokolása is utal arra, hogy a szemérem elleni erőszak szabályozása majdnem teljes mértékben megegyezik az erőszakos közösülés szabályozásával. Tekintettel arra, hogy az időközi jogszabályváltozások mindkét tényállást azonos irányban változtatták meg, ez a hasonlóság változatlanul fennmaradt, ezért az ismétlések elkerülése érdekében csupán a speciálisan e tényállásra vonatkozó részeket fejtjük ki.
1. A cselekmény tárgya a nemi szabadság. Passzív alanya lehet a cselekménynek mind nő, mind férfi. Az önálló és közvetlen tettes valamint a passzív alany csak ellenkező nemű lehet.
A törvényhely két elkövetési magatartást határoz meg a fajtalanságra, vagy ennek eltűrésére kényszerítést, másodikként, a passzív alany védekezésre, akaratnyilvánításra képtelen állapotának fajtalanságra való kihasználását.
A fajtalanság fogalmával kapcsolatban lásd a Btk. 210/A. §-ához fűzött magyarázatot.
Az elkövetési magatartások, így az erőszak, élet testi épség elleni közvetlen fenyegetéssel, valamint védekezésre, akaratnyilvánításra képtelen állapottal kapcsolatban a Btk. 197. §-nál kifejtettek irányadók.
A Btk. 210. § értelmében a szemérem elleni erőszak vonatkozásában a 12. életévét be nem töltött személyt mindig védekezésre képtelennek kell tekinteni.
Az elkövetői magatartás a jogszabályhely első fordulatában a fajtalanságot lehetővé tevő erőszak, fenyegetés kifejtésével veszi kezdetét (BH1992. 514.). Ez a határvonal a kísérlet és az előkészület megállapítása között. Önkéntes elállásra csak a befejezetlen kísérlet esetében kerülhet sor; amennyiben a vádlott a szemérem elleni erőszak bűntette kísérletétől az önkéntes elállást megelőzően a személyi szabadság megsértésének a bűntettét megvalósította ez utóbbi maradékcselekményért kell a büntetőjogi felelősségét megállapítani (BH1992. 514., FBK 1992/2.)
A cselekmény mindkét fordulat esetén a fajtalansággal, a fajtalanságnak az eltűrésével válik befejezetté. A szemérem elleni erőszak bűntettének elkövetési magatartása - a fajtalanság - csak a passzív alany testének közvetlen, fizikai érintésével valósul meg (BH1993. 341., FBK 1992/27.). Ezért a szemérem elleni erőszak büntette, hanem csupán a szeméremsértés vétsége valósul meg abban az esetben, ha az elkövető az alvó sértett előtt önkielégítést végez.
Az elkövető szándéka a fajtalanságra irányul. Éppen a köznapi értelemben vett közösülési szándék hiánya határolja el a szemérem elleni erőszakot az erőszakos közösülés kísérletétől (BH1988. 342.).
Más személy fajtalankodása érdekében alkalmazott kényszerítés nem bűnsegédi, hanem társtettesi magatartást valósít meg. Hasonlóan az erőszakos közösüléshez, a szemérem elleni erőszaknál az alapeset több elkövető társtettessége csak akkor állapítható meg, ha csupán egyikük cselekszik fajtalankodási szándékkal, ellenkező esetben a (2) bekezdés c) pontjában írt minősített eset - vagy kísérlet - megállapításának van helye.
2. A szemérem elleni erőszak minősített eseteivel kapcsolatban ugyancsak a Btk. 197. §-ához fűzött magyarázat az irányadó.
Az elhatárolási problémákat vizsgálva, már utaltunk arra, hogy a szemérem elleni erőszakot az erőszakos közösüléstől a közösülési szándék hiánya határolja el. A gyakorlatban azonban részben más nemi erkölcs elleni bűncselekmények, részben pedig más, nem ebbe a körbe tartozó bűncselekmények elhatárolása jelentkezik problémaként.
Nem a szemérem elleni erőszak bűntettét, hanem a kiskorú veszélyeztetésének a bűntettét valósítja meg az az apa, aki a nemi vágyának felkeltése érdekében a kiskorú leánygyermekét magához szorítja, szájon csókolja és a mellét megfogja. A bíróság ítéletének indokolása szerint a terheltnek az a cselekménye, hogy a leányát magához szorította, nem érte el a szóban forgó bűncselekmény megvalósulásához szükséges erőkifejtés mértékét, mert nem volt alkalmas a sértett ellenállásának a leküzdésére, hiszen a sértett a fogásból könnyen kibontakozott. A terhelt fenyegető kijelentéseket nem tett, végül a sértett a saját elhatározásából azért ment vissza az apjához, hogy a cselekmény folytatására késztetve a leleplezését lehetővé tegye. Ez kizárja, hogy kényszer vagy fenyegetés hatása alatt állott volna. A terhelt azzal a cselekményével, hogy a leányát szájon csókolta, és a mellét megfogta, a szülői kötelességét súlyosan megszegte, ez azonban objektíve nem tekinthető olyan jellegű szeméremsértő cselekménynek, amely az általános erkölcsi felfogást szexuális vonatkozásban durván megsértette volna, ezért a fajtalanság fogalmi körébe nem vonható (BH1993. 216.).
Szemérem elleni erőszak helyett (tettleges) becsületsértésben állapította meg a bíróság a terhelt bűnösségét, amikor az általa kifejtett erőszak hatásfokában nem volt alkalmas a nő komoly ellenállásának leküzdésére, és nem közvetlenül a fajtalanság végrehajtását célozta (BH1984. 46.).
A szemérem elleni erőszak az azonos alkalommal elkövetett erőszakos közösülésbe beleolvad.
Amennyiben az elkövető a passzív alany sérelmére azonos alkalommal több fajtalanságot követ el, cselekményei a természetes egység keretében tartoznak. Ugyanakkor amennyiben a Btk. 12. § (2) bekezdésében meghatározott feltételek fennállnak a folytatólagosság megállapításának van helye.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
198. § (1) szemérem elleni erőszak bűntette
198. § (2) a) nevelése (felügyelete, gondozása, gyógykezelése) alatt álló személy sérelmére elkövetett, szemérem elleni erőszak bűntette
198. § (2) b) többek által elkövetett, szemérem elleni erőszak bűntette.
BH2000. 279. ilyen esetben az erőszakos közösülésnek és a szemérem elleni erőszaknak bűnhalmazatban való megállapítása az azonos körülmény kétszeres büntetőjogi értékelését eredményezné [Btk. 12. § (1) bek., 197. § (1) bek., 198. § (2) bek. c) pont].
BH2000. 279. II. Ha a sértettel erőszak alkalmazásával azonos alkalommal és egymás tevékenységéről tudva több elkövető fajtalankodik, nem társtettességet, hanem önálló tettességet (többes tettesség) kell megállapítani az elkövetők terhére [Btk. 20. § (1) és (2) bek., 198. § (2) bek. c) pont].
BH1997. 158. Az ugyanazon sértett sérelmére, azonos alkalommal elkövetett erőszakos közösülés és a szemérem elleni erőszak bűntettének az anyagi bűnhalmazata látszólagos; ezért a cselekményt egységesen erőszakos közösülés bűntetteként kell minősíteni, és a szemérem elleni erőszak bűntette vonatkozásában külön felmentő ítéleti rendelkezésnek nincs helye [Btk. 12. § (1) bek., 197. § (1) bek., 198. § (1) bek.].
BH1994. 522. a sértett megalázása végett vagy "kitolásból", illetőleg bosszúból szeméremsértő magatartásra kényszerítése a szolgálati visszaélés megállapítására lehet alkalmas [Btk. 174. §, 198. §, 200. §, 351. §].
BH1993. 341. I. Nem a szemérem elleni erőszak büntette, hanem csupán a szeméremsértés vétsége valósul meg abban az esetben, ha az elkövető az alvó sértett előtt önkielégítést végez [Btk. 198. § (1) bek. II. ford., 208. §].
BH1993. 341. II. A szemérem elleni erőszak bűntettének elkövetési magatartása - a fajtalanság - csak a passzív alany testének közvetlen, fizikai érintésével valósul meg [Btk. 198. § (1) bek.].
BH1993. 216. Nem a szemérem elleni erőszak bűntettét, hanem a kiskorú veszélyeztetésének a bűntettét valósítja meg az az apa, aki a nemi vágyának felkeltése érdekében a kiskorú leánygyermekét magához szorítja, szájon csókolja és a mellét megfogja [Btk. 198. § (1) bek., 195. § (1) bek.].
BH1992. 620. Fiatal leány sérelmére a nyílt utcán, útonálló módon és kiemelkedő durvasággal elkövetett szemérem elleni erőszakot megvalósító terhelt esetében a büntetlen előélete ellenére nincs helye az 1 évet meghaladó tartalmú szabadságvesztés tartamának enyhítésére, végrehajtásának a felfüggesztésére és a közügyektől eltiltás mellékbüntetés mellőzésére [Btk. 89. § (2) bek., 53. §, 198. § (1) bek.].
BH1992. 514. I. A szemérem elleni erőszak bűntette véghezvitelének megkezdését jelenti a fajtalankodás érdekében alkalmazott erőszak kifejtése (Btk. 198. § (1) bek., 16. §].
BH1992. 514. II. Önkéntes elállásra csak a befejezetlen kísérlet esetében kerülhet sor; amennyiben a vádlott a szemérem elleni erőszak bűntette kísérletétől az önkéntes elállást megelőzően a személyi szabadság megsértésének a bűntettét megvalósította: ez utóbbi maradékcselekményért kell a büntetőjogi felelősségét megállapítani [Btk. 17. § (3) és (4) bek., 198. § (1) bek., 175. § (2) bek. a) pont].
BH1988. 342. ellenkező esetben szemérem elleni erőszak valósul meg [Btk. 198. §, 197. § ].
BH1984. 46. I. Nem szemérem elleni erőszak büntette, hanem (tettleges) becsületsértés vétsége valósul meg, ha a kifejtett erőszak hatásfokában nem volt alkalmas a sértett nő komoly ellenállásának leküzdésére, továbbá ha az nem közvetlenül a fajtalanság véghezvitelét célozta [Btk. 198. § (1) bek., 180. § (2) bek.].
BH1983. 433. Nem kényszerítés büntette, hanem szemérem elleni erőszak büntette valósul meg, ha a sértett a testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetés hatására egyezik bele, hogy a terhelt vele fajtalankodjék [Btk. 198. § (1) bek., 174., 138. §].
BH1982. 274. A javító-nevelő munka hatálya alatt álló és útonálló módon szemérem elleni erőszak büntettet elkövető terhelt esetében a kiszabott szabadságvesztés végrehajtásának felfüggesztése nem szolgálja a büntetés célját [Btk. 89. § (1) bek., 198. § (1) bek.].
BH1981. 222. Az erőszakos közösülést nyomban követően, az azonos alkalom kihasználásával és ugyanazon sértett sérelmére elkövetett szemérem elleni erőszak az előbbi bűntettel bűnhalmazatban nem állapítható meg [Btk. 197. § (1) bek., (2) bek. b) pont, 198. § (1) bek., 12. § (1) bek.].
FBK 1992/27. Nem szemérem elleni erőszak bűntette, hanem csupán szeméremsértés vétsége valósul meg abban az esetben, ha az elkövető az alvó sértett előtt önkielégítést végez [Btk. 198. § (1) bek. II. ford. és Btk. 208. §]
FBK 1992/2. A szemérem elleni erőszak bűntette véghezvitelének megkezdését jelenti a fajtalankodás érdekében alkalmazott erőszak [Btk. 198. § (1) bek.]
Természet elleni fajtalanság
199. § Az a tizennyolcadik életévét betöltött személy, aki ennél fiatalabb, azonos nemű személlyel fajtalankodik, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
Az ember személyiségéhez az ösztönélet szervesen hozzátartozik. A kriminológia tudománya számos bizonyítékát fedte már fel annak, hogy az ösztönélet zavarai milyen, a kriminalitás területén megnyilvánuló problémát okoznak. Az ösztönélet zavarai közül a nemi ösztönökkel kapcsolatosak jelennek meg a legpregnánsabban. Már a római jogban pönalizálták a fajtalanságot (paederastia), a köztársaság korában az ilyen cselekményt a nővel történt erkölcstelen érintkezésnél is sokkal súlyosabban büntették. A magyar büntetőjog fejlődése során egyre változó körben vonta a kriminalitás körébe a szexualitás anomáliáit. Az 1878. évi V. törvénycikk 241. §-a a férfiak közötti homoszexuális kapcsolatot rendelte büntetni életkortól függetlenül, ezen felül azonban az embernek állattal elkövetett fajtalanságát is vétségként értékelte.
Az 1961. évi V. törvény már nem különböztetett a nemek között, mind a férfiak, mind a nők közötti homoszexuális kapcsolatot büntetni rendelte, ellenben kivonta a kriminalitás köréből az embernek állattal való fajtalanságát.
A hatályos törvény - megtartva a nemek azonos megítélését - már nem általában rendeli büntetni a homoszexualitást.
1. A bűncselekmény jogi tárgya az ifjúság egészséges irányú szexuális fejlődése. A serdülő-ifjúkor a nemi ösztönök kialakulásának, rögzülésének időszaka. Az ilyen korban lévő személyeket érő szexuális atrocitások a nemi ösztönök elferdülésének, a homoszexualitás kialakulásának veszélyével jár.
A cselekmény passzív alanya mindkét nemhez tartozó - de csak az elkövetővel azonos nemű - személy lehet, aki a tizennyolcadik életévét nem töltötte be. A jogalkotó itt nem a "nagykorú" személy fogalmát alkalmazta, ezért a házasságkötés révén nagykorúvá vált, de a tizennyolcadik életévét még be nem töltött személy a bűncselekmény sértettje lehet. A passzív alany életkora alulról is behatárolt, mert a Btk. 210. § alkalmazásával a tizenkettedik életévét be nem töltött személyt védekezésre képtelennek kell tekinteni, így az ő sérelmére elkövetett cselekmény esetében már természet elleni erőszakos fajtalanság (Btk. 200. §) állapítandó meg. A tizenkét és tizennégy év közötti passzív alanyok sérelmére elkövetett cselekmények pedig a Btk. 201-202. § szerinti megrontás bűntetteként értékelendő.
A természet elleni fajtalanság csak szándékosan követhető el. Az elkövető tudatának a cselekmény elkövetésekor át kell fognia a passzív alany életkorát, ezért az eljárás során fokozottan kell vizsgálni ennek megvalósulását, a ténybeli tévedés ugyanis büntethetőségi akadályt képez ez esetben is.
A cselekmény alanya csak a passzív alannyal azonos nemű, tizennyolcadik életévét betöltött személy lehet. A kiskorú akkor sem büntethető, ha ő volt az, aki rávette a felnőttkorút a fajtalanságra, lényegében felbujtói magatartást tanúsítva. Amennyiben azonos alkalommal több személy fajtalankodik a passzív alannyal, akkor valamennyi önálló tettesként felel.
A tizennégy és tizennyolc év közötti személyek természet elleni fajtalansága nem büntetendő cselekmény.
A cselekmény elkövetési magatartása a "fajtalankodás", melyhez azonban nem kötődhet erőszak. A fajtalankodás fogalmát lásd a Btk. 210/A. §-nál.
A természet elleni fajtalanság szempontjából nem bír jelentőséggel, hogy abba a passzív alany beleegyezett-e, sőt a passzív alany esetleges felhívása is csupán a büntetés kiszabása körében értékelhető körülmény.
2. Az egység és halmazat problematikáját vizsgálva le kell szögezni, hogy az ugyanazon sértett sérelmére azonos alkalommal elkövetett több fajtalanság természetes egységet alkot. A folytatólagosság általános részben meghatározott feltételeinek megléte esetén a folytatólagosság megállapítása nem kizárt.
A gyakorlat egységes abban a kérdésben, hogy miként ítélendő meg a terheltnek az a cselekménye, hogy a sértettel tizenkét éves kora előtt fajtalankodik, majd ezt folytatja tizenkettedik, illetve tizennegyedik életéve betöltését követően is. Ilyenkor a természet elleni erőszakos fajtalanságot és a megrontást halmazatban kell megállapítani a természet elleni fajtalansággal. Ezzel a gyakorlattal szemben felmerült elméleti megközelítés szerint ilyen esetben a beolvadás szabályait kellene alkalmazni, és a látszólagos anyagi halmazatra figyelemmel csak a súlyosabb bűncselekményt megállapítani.
A Btk. 203. § (1) bekezdésében meghatározott vérfertőzés bűntettével - amely a természet elleni fajtalansággal a specialitás viszonyában áll, és súlyosabban büntetendő cselekmény - halmazat megállapításának nincs helye, ezzel szemben a Btk. 203. § (3) bekezdésében szabályozott vérfertőzés vétségének esetében igen.
A természet elleni fajtalanság a kiskorú veszélyeztetésével a specialitás viszonyában áll, ezért, abban az esetben, ha az elkövető, aki a tizennégy éven felüli a nevelésére, felügyeletére, gondozására bízott kiskorú személlyel annak beleegyezésével fajtalankodik, bár formailag mindkét tényállást kimeríti, csupán a Btk. 199. § alapján állapítható meg a büntetőjogi felelőssége.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
199. § természet elleni fajtalanság bűntette.
Természet elleni erőszakos fajtalanság
200. § (1) Aki azonos nemű személyt erőszakkal, avagy az élet vagy testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetéssel fajtalanságra vagy ennek eltűrésére kényszerít, vagy védekezésre, illetőleg akaratnyilvánításra képtelen állapotát használja fel fajtalanságra, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a sértett a tizenkettedik életévét nem töltötte be,
b) a sértett az elkövető nevelése, felügyelete, gondozása vagy gyógykezelése alatt áll,
c) a sértettel azonos alkalommal, egymás cselekményéről tudva, többen fajtalankodnak.
(3) A büntetés öt évtől tizenöt évig terjedő szabadságvesztés, ha a tizenkettedik életévét be nem töltött sértett sérelmére elkövetett természet elleni erőszakos fajtalanság a (2) bekezdés b) vagy c) pontja szerint is minősül.
A fenti törvényhely hatályos szövegét az 1997. évi LXXII. törvény 24. §, illetve az 1998. évi LXXXVII. törvény 51. § állapította meg. A cselekmény jogi tárgya a nemi szabadság. A természet elleni erőszakos fajtalanság tartalmát illetően a Btk. 199. §-ban megfogalmazott természet elleni fajtalanság súlyosabb változata.
A tényállás a tartalmi elemeit illetően lényegében a szemérem elleni erőszak (Btk. 198. §) valamint az erőszakos közösülés (Btk. 197. §) tényállásával egyező meghatározásokat tartalmaz.
A cselekmény alapesetének passzív alanya csak az elkövetővel azonos nemű lehet, életkorára tekintet nélkül.
Az elkövetési magatartást vizsgálva megállapítható, hogy a természet elleni erőszakos fajtalanságnak két fordulata van. Az első fordulat két elkövetési magatartást kapcsol össze a kényszerítést, és a fajtalanságot. A kényszerítés módja ez esetben az erőszak, avagy az élet testi épség elleni közvetlen fenyegetés. A fenti fogalmak a szemérem elleni erőszak bűntetténél (Btk. 198. §) tárgyaltakkal mindenben megegyeznek, erre tekintettel az ott kifejtettek ezen tényállás tekintetében is érvényesek. A cselekmény sértettje a fent részletezett erőszak, fenyegetés hatására vagy aktív magatartást tanúsítva fajtalankodik az elkövetővel, vagy passzívan eltűri annak fajtalankodását.
A második fordulat a védekezésre, akaratnyilvánításra képtelen állapot fajtalanságra való kihasználását pönalizálja. Ezekben az esetekben a sértett vagy látszólag önként egyezik bele a fajtalankodásba, vagy pedig nem tanúsít semmiféle ellenállást a terhelti cselekvéssel szemben. Ez a magatartás azonban eltávolodik a sértetti akarattól, adott esetben ellentétes vele, de a sértett valamilyen okból nem képes a védekező magatartásra például, mert beteg, eszméletlen. Az akaratnyilvánításra képtelen állapot kihasználásának legtipikusabb példája a sértett erősen ittas, bódult állapotának - amelyet leggyakrabban a terhelt idéz elő - kihasználása.
A gyermekkorúak fokozott büntetőjogi védelmét szolgálja a tizenkettedik életévét be nem töltött személy sérelemére elkövetett természet elleni erőszakos fajtalanság minősített esetkénti szabályozása. A természet elleni erőszakos fajtalanság minősített esetei - a tényállás specialitásának megtartása mellett - formailag megegyeznek az erőszakos közösülés [Btk. 197. § (2)-(3)], valamint a szemérem elleni erőszak [Btk. 198. § (2)-(3)] minősített eseteivel, ezért az ott kifejtettek e helyütt is irányadók.
A cselekmény kiemelkedő társadalomra veszélyességét értékelte a törvényalkotó a (3) bekezdésben megfogalmazott minősített esetben, amely a büntetési tételkeretben is pregnánsan tükröződik. A fenti minősített eset - hasonlóan a (2) bekezdés a) pontjához - a tizenkét éven aluli gyermekek fokozottabb büntetőjogi védelmét hivatott megvalósítani.
Ezt a minősített esetet az az elkövető valósítja meg, aki cselekményét 12 éven aluli gyermek sérelmére követi el, mégpedig a (2) bekezdés b)-c) pontjában megfogalmazott valamelyik minősítő körülményt kimerítve.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
200. § (1) természet elleni erőszakos fajtalanság bűntette
200. § (2) a) nevelése (felügyelete, gondozása, gyógykezelése) alatt álló személy sérelmére elkövetett erőszakos fajtalanság bűntette
200. § (2) b) többek által elkövetett, természet elleni erőszakos fajtalanság bűntette.
BH1994. 522. a sértett megalázása végett vagy "kitolásból", illetőleg bosszúból szeméremsértő magatartásra kényszerítése a szolgálati visszaélés megállapítására lehet alkalmas [Btk. 174. §, 198. §, 200. §, 351. §].
BH1984. 47. Az alvó személy sérelmére elkövetett természet elleni fajtalanság nem megrontásként, hanem a természet elleni erőszakos fajtalanságként minősül [Btk. 200. §, 201. §].
Megrontás
201. § (1) Aki tizennegyedik életévét be nem töltött személlyel közösül, valamint az a tizennyolcadik életévét betöltött személy, aki tizennegyedik életévét meg nem haladott személlyel fajtalankodik, bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Az a tizennyolcadik életévét betöltött személy, aki tizennegyedik életévét be nem töltött személyt arra törekszik rábírni, hogy vele közösüljön vagy fajtalankodjék, bűntettet követ el és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(3) A büntetés két évtől nyolc évig, illetőleg egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha az (1), illetőleg a (2) bekezdésben meghatározott bűncselekmény sértettje az elkövető hozzátartozója, avagy az elkövető nevelése, felügyelete, gondozása vagy gyógykezelése alatt áll.
BH1988. 218. A megrontás bűntettét elkövető javára nem enyhítő körülmény, hogy az ilyen jellegű cselekmény erkölcsi megítélése a cigány lakosság egy részénél más jellegű [Btk 201. § (1) bek., 83. §].
BH1987. 426. A megrontás büntette és a vérfertőzés büntette, illetve vétsége nem állapítható meg halmazatban, ilyen esetben a megrontás minősített esetét kell megállapítani [Btk. 201. §. (3) bek. 1. ford., 203., § (3) bek., 12. § (1) bek.].
BH1984. 47. Az alvó személy sérelmére elkövetett természet elleni fajtalanság nem megrontásként, hanem a természet elleni erőszakos fajtalanságként minősül [Btk. 200. §, 201. §].
BH1983. 1. Ha az elkövető a gyermekkel először a sértett 12. életévének betöltésének előtt, másodszor pedig azt követően közösül: az erőszakos közösülés és a megrontás bűnhalmazatban megállapításának van helye [Btk. 12. §(1) bek., 197. § (1) bek., (2) bek. a) pont, 201. § (1) és (3) bek.].
202. § (1) Aki tizennegyedik életévét be nem töltött személyt arra bír rá, hogy mással közösüljön vagy fajtalankodjék, bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Az a tizennyolcadik életévét betöltött személy, aki tizennegyedik életévét be nem töltött személyt arra törekszik rábírni, hogy mással közösüljön vagy fajtalankodjék, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(3) A büntetés két évtől nyolc évig, illetőleg egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha az (1), illetőleg a (2) bekezdésben meghatározott bűncselekmény sértettje az elkövető hozzátartozója, avagy az elkövető nevelése, felügyelete, gondozása vagy gyógykezelése alatt áll.
A korábbiakban tárgyalt egyes tényállások bizonyos körben a nemileg fejletlen korban lévő személyek büntetőjogi védelmét is szolgálták. A tizenkettedik életévét be nem töltött személyek fokozott védelme testesül meg az erőszakos közösülés [Btk. 197. § (2)], szemérem elleni erőszak [Btk. 198. § (2) a)], továbbá a természet elleni erőszakos fajtalanság [Btk. 200. § (2) a)] esetében, ahol a sértett életkora minősítő körülmény. Az életkornak azonban a nagykorúság elérésig a tizenkettedik életév betöltése után is jelentősége van. A kiskorú személyek erkölcsi, nemi fejlődésének ez a szakasza a későbbi életük szempontjából meghatározó jellegű, ezért az ebben a korban őket ért, az egészséges nemi fejlődésüket támadó magatartások sokkal súlyosabb - akár az egész életre kiható - következményekkel járnak, mint a nagykorúak sérelmére elkövetett hasonló cselekmények.
1. A megrontásnak két alakzata van, melyeket a törvény külön szakaszban fogalmazott meg, azonban tényállási elemeik túlnyomórészt egyezőek. Erre figyelemmel a két szakasz együttes tárgyalása indokolt. A Btk. 202. §-nál az eltérésekre a magyarázat külön kitér.
A cselekmény tárgya a serdületlen személyek egészséges nemi fejlődése.
A megrontás passzív alanya a közösülés fogalmából adódóan csak az elkövetővel ellenkező nemű, míg a második fordulat szerinti fajtalankodás esetén az elkövetővel azonos, de külön nemű is lehet.
A normaszöveg nem jelöl meg alsó korhatárt, ez azonban a Btk. 210. § rendelkezéseiből fakadóan tizenkét év alatti személy nem lehet a Btk. 201. § (1) bekezdésében foglalt elkövetési magatartásnál. A közösülésre vagy fajtalanságra való eredménytelen rábírás [Btk. 201. § (2)] esetén viszont 12. életév alatti is lehet a passzív alany.
A fajtalanság fogalmát a Btk. 210/A. §-ához fűzött magyarázat részletesen taglalja, ismétlése e helyütt már felesleges, csakúgy mint a közösülés fogalmáé.
A közösülés, illetve a fajtalankodás nem történhet erőszak, vagy fenyegetés hatására, illetve védekezésre, akaratnyilvánításra képtelen állapot kihasználásával, mert ezekben az esetekben erőszakos közösülés, szemérem elleni erőszak, természet elleni erőszakos fajtalanság megállapításának van helye.
A sértett beleegyezése a közösülésbe vagy a fajtalanságba nem akadálya a bűnösség megállapításának. Sőt éppen e körülmény folytán valósul meg ezen és nem más bűncselekmény. A sértett kihívó magatartása sem akadálya bűncselekmény megállapításának, ellenben a büntetés kiszabása körében értékelendő körülmény. Egyes társadalmi csoportok körében gyakori a tényállásban megjelölt, büntetőjogi védelemben részesülő személyekkel való élettársi kapcsolat létesítése, azonban ez a körülmény sem zárja ki a cselekmény megállapítását (BH1988. 218.). Természetesen az alapeset tekintetében a magánindítvány megtételére jogosult dönthet úgy, hogy nem él ezen jogával.
A megrontás kísérlete ugyan fogalmilag nem kizárt, azonban a gyakorlatban igen ritka.
2. A megrontás alanya mind férfi mind nő lehet. Az életkor azonban más jelentőséggel bír. A törvény két fordulatot fogalmaz meg amelyek, más-más elkövetői magatartásokat pönalizálnak az elkövető életkorától függően.
A tizennyolc éven felüli elkövető megrontásért felel akár közösül a sértettel, akár fajtalankodik vele, míg a tizennyolc év alatti elkövető csak a közösülés esetén vonható felelősségre megrontásért.
A megrontás csak szándékosan követhető el, az eshetőleges szándékkal való elkövetés sem kizárt. Fennáll annak a lehetősége, hogy az elkövető tévedésben van a passzív alany életkorát illetően és tizennégy éven felülinek - de tizennyolc évet meg nem haladónak - tartja. Ez esetben a megrontás megállapítására nincs mód, de azonos nemű személyek fajtalanságakor a 199. § szerinti természet elleni fajtalanság megállapításának van helye.
3. A Btk. 201. § (2) bekezdése önállóan szabályozza azt az esetet, amikor az elkövető - aki ez esetben csak tizennyolcadik életévét betöltött személy lehet - a passzív alanyt közösülésre, fajtalankodásra törekszik rábírni. A rábírásra törekvés - mint az a Btk. 195. §-nál már kifejtésre került - lényegileg a felbujtói magatartás sui generis tettesi tevékenységként megállapítása. Az elkövető arra törekszik, hogy a sértettet vele való közösülésre vagy fajtalankodásra bírja rá. A megfogalmazásból kitűnően csak az eredménytelen rábírás esetén van helye a Btk. 201. § (2) bekezdése szerinti minősítésnek, mert amennyiben a rábírás eredményes volt, és a sértett közösül, illetve fajtalankodik az elkövetővel, akkor az (1) bekezdés szerinti minősítés megállapításának van helye.
A rábírásra törekvés kifejezetten szándékos tevékenység, és tipikusan egyenes szándékkal valósul meg, de az eshetőleges szándékkal való elkövetés sem zárható ki.
A Btk. 201. § (3) bekezdésben meghatározott minősített eset lényegében megegyezik a Btk. 197. § (2) bekezdés b) pontjában írt minősített esettel, így az ott kifejtettek e helyütt is irányadók. A súlyosabb minősítést megalapozó speciális elkövetői kör a megrontásnál kiegészült a hozzátartozóval, amelynek fogalmát a Btk. 137. § 5. pontja határozza meg.
4. Az egység, többség kérdését vizsgálva megállapíthatjuk, hogy ugyanannak a sértettnek a sérelmére azonos alkalommal elkövetett több közösülés illetve fajtalanság természetes egységet képez. A Btk. 12. § (2) bekezdésében foglalt feltételek megléte esetén folytatólagos elkövetést kell megállapítani, ha az elkövető ugyanazon sértettet többször próbálja meg rávenni fajtalankodásra, közösülésre.
A halmazati problémák köre elsősorban a megrontásnak más nemi bűncselekményekkel való találkozására korlátozódik. A megrontás nem állapítható meg halmazatban az erőszakos közösüléssel, szemérem elleni erőszakkal, természet elleni, és természet elleni erőszakos fajtalansággal.
Ugyancsak nincs helye megrontás bűntettének és a vérfertőzés bűntettének vagy vétségének halmazatban való megállapításának. Ilyen esetben a megrontás minősített esetét kell megállapítani (BH1987. 426.).
A megrontás minősített esete mellett a kiskorú veszélyeztetésének a Btk. 195. § (1) és (2) bekezdésében meghatározott alakzatának halmazatban történő megállapítása kizárt. Halmazat valósul meg azonban abban az esetben, ha az elkövető nemcsak közösülésre, fajtalankodásra bírja rá a kiskorút, de emellett züllött életmód folytatására is.
5. A megrontásnak a Btk. 202. §-ban meghatározott alakzata és a Btk. 201. § szerinti első alakzat közötti különbségek az alábbiak
- a Btk. 202. § (1) bekezdése alapesetet fogalmaz meg, amely a tizennegyedik életévét be nem töltött személyt mással való fajtalanságra, közösülésre bír rá. Látható, hogy a Btk. 201. § külön választotta az elkövető életkora szerint a fajtalankodás, és a közösülést, míg itt egy helyütt szabályozza;
- a (2) bekezdés ugyancsak a minősített esetet fogalmazza meg, az eltérés ez esetben is az, hogy az elkövető mással való közösülésre, fajtalanságra törekszik rábírni a passzív alanyt.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
201. § (1) megrontás bűntette
201. § (2) eredménytelen rábírással elkövetett megrontás bűntette
201. § (3) 1. t. hozzátartozó (nevelés, felügyelet, gondozás, gyógykezelés alatt álló személy) sérelmére elkövetett megrontás bűntette
201. § (3) 2. t. hozzátartozó (nevelés, felügyelet, gondozás, gyógykezelés alatt álló személy) sérelmére eredménytelen rábírással elkövetett megrontás bűntette.
Vérfertőzés
203. § (1) Aki egyenesági rokonával közösül vagy fajtalankodik, bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Nem büntethető a leszármazó, ha a cselekmény elkövetésekor tizennyolcadik életévét nem töltötte be.
(3) Aki testvérével közösül, vétség miatt két évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
Már a római jog ismerte az incestus-t, magyarul vérfertőzést. A kezdeti időszakban relatíve kiterjedt körben érvényesült a szabályozás. Felölelte a vérségi kapcsolaton kívül a jogi kapcsolatokat - mostoha szülő, gyám. Az idő múlásával, a társadalmi viszonyok változásával fokozatosan alakult a szabályozás jelenlegi formája.
A vérfertőzés törvényi tényállása a legközelebbi vérrokonok - egyenes ági rokonok, és testvérek - közötti nemi kapcsolatot szankcionálja. A jogalkotó a cselekmény szempontjából eltérő szintű társadalomra veszélyességet tulajdonítva a különböző rokoni fokoknak. Külön rendeli büntetni az egyenes ági rokonok - (1) bekezdés - és a testvérek - (3) bekezdés - közötti szexuális kapcsolatot.
A cselekmény jogi tárgya kettős egyrészt az egészséges utódláshoz, másrészt a vérségi kapcsolaton alapuló rokoni viszonyok tisztaságához fűződő érdek. A hangsúly a vérségi kapcsolaton van, így a cselekmény elkövethető a házasságon kívül született lemenővel, de nem követhető el az örökbefogadottal.
A jelen tényállás esetében speciálisan alakul a passzív alany helyzete. Általában nincs a cselekménynek passzív alanya, tekintettel arra, hogy a vérfertőzésben résztvevő rokonok valamennyien önálló tettesként felelnek. Abban az esetben lehet passzív alanya a vérfertőzésnek, ha a vérfertőző magatartás más, erőszakos nemi bűncselekményt, így erőszakos közösülést (Btk. 197. §), szemérem elleni erőszakot (Btk. 198. §), természet elleni erőszakos fajtalanságot (Btk. 200. §), illetve megrontást (Btk. 201. §) is megvalósít. Ezekben az esetekben a passzív alany nem fejt ki elkövetői magatartást, a szexuális kapcsolat nem szabad akaratából jön létre.
A vérfertőzés elkövetési magatartásaként a törvény a közösülést és a fajtalankodást határozza meg. A fenti fogalmak értelmezésével kapcsolatban a Btk. 197. §-ához, illetve a Btk. 210/A. §-ához fűzött magyarázat értelemszerűen irányadó.
A törvény az egyenesági rokonok közötti valamennyi szexuális kapcsolatot büntetni rendeli az (1) bekezdésben, a testvérek között azonban csak a közösülést és a természet elleni fajtalanságot - (3) bekezdés - vonja a kriminalitás körébe. Természet elleni fajtalanságon mind a férfiak, mind a nők közötti fajtalanságot érteni kell.
A vérfertőzés esetében kiemelést igényel, hogy az elkövetési magatartás sajátja általában az önkéntesség.
A törvényi tényállás alanya csak egyenesági rokon, illetve testvér lehet, akik között vérségi kapcsolat áll fenn.
A Csjt. 34. § (1) bekezdése az egyenes ági rokon fogalmát a következőképpen definiálja "egyenesági a rokonság azok között, akik közül az egyik a másiktól származik".
A testvérek közötti vérfertőzés esetében ugyancsak a vérségi kapcsolat a meghatározó. Figyelmet érdemel, hogy ehhez elegendő az egyik szülő közös volta is, azaz féltestvérek is elkövethetik a cselekményt.
Az alanyi oldalt vizsgálva megállapítható, hogy a cselekmény csak szándékosan követhető el. Az elkövető tudatának a tényállásban megjelölt vérrokoni kapcsolatot át kell fognia. Amelyik elkövető a fenti kapcsolatról nem tudott az elkövetéskor, az ténybeli tévedés folytán nem büntethető, ez azonban a másik elkövető büntetőjogi felelősségét nem érinti.
2. A (2) bekezdés büntethetőséget kizáró okot határoz meg a tizennyolc éven aluli leszármazó javára. Ez esetben is - csakúgy, mint a Btk. 199. §-nál - a jogalkotó konkrét életkorbeli határt jelölt meg, ezért nincs jelentősége annak, hogy a tizennyolc éven aluli személy házasságkötés folytán nagykorúvá vált. A büntethetőségi akadály a tizennyolc éven aluli magatartásától függetlenül érvényesül, így akkor is, ha ő volt a szexuális kapcsolat kezdeményezője.
A büntethetőségi akadály azonban csak a felmenővel folytatott szexuális kontaktus esetén biztosít büntetlenséget, a testvérek közötti vérfertőzés megállapítását nem akadályozza.
A Btk. 203. § (3) bekezdése a testvérek tekintetében lényegesen szűkebb körre korlátozza a kriminális magatartásformákat. E szakasz alkalmazása szempontjából testvérek azok, akik ugyanazon szülőktől származnak, a féltestvérek pedig, akiknek legalább az egyik szülője azonos. A fenti személyek közötti szexuális kapcsolatok közül - az Alkotmánybíróság 20/1999. (VI. 25.) AB határozata következtében - kizárólag a közösülést vonja a törvény a kriminalitás körébe.
A 20/1999. (VI. 25) AB határozat megállapította, hogy a Btk. 203. § (3) bekezdésének a "vagy természet elleni fajtalanságot követ el," szövegrésze alkotmányellenes, ezért azt megsemmisítette. A határozat indokolásában kitér többek között arra, hogy "a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni." [9/1990.(IV. 25.) AB határozat].
A 203. § (3) bekezdésének megfogalmazása a fajtalanság különös esetét rendelte büntetni, mégpedig az azonos neműek közötti természet elleni fajtalanságot, azaz a tényállás ugyanazon cselekvőség tekintetében különbséget tett azonos nemű és különnemű testvérek között. Az adott esetben a különböztetés alapja kizárólag a szexuális irányultság volt. A határozat indokolása rögzíti, hogy nem indokolható ésszerűen a külön nemű testvérek közötti fajtalanság és az azonos nemű testvérek közötti fajtalanság eltérő büntetőjogi megítélése, egyben rámutat arra, hogy nem igazolható az sem, hogy eltérő lenne ezek társadalomra veszélyessége.
A határozathoz fűzött különvélemény megállapítása szerint a megkülönböztetés tilalma elsődlegesen az alkotmányos alapjogokhoz kötődik, ezen túlmenően akkor állapítható meg a megkülönböztetés alkotmányellenessége, ha az az emberi méltósághoz való jogot sérti. A testvérek közötti homoszexuális kapcsolat nem értékelhető alkotmányos alapjogként. A megkülönböztetés alapja, hogy a törvényhozó a vérfertőzés körében a homoszexuális elkövetés társadalomra veszélyességét - ellentétben a heteroszexuálissal - olyan fokúnak ítélte meg, amely a társadalom védelme érdekében szükségessé teszi az állam büntető igényének megjelenítését. Mindebből következően tehát miután a megkülönböztetés alapja kizárólag büntetőjogi szempontokat tükröz, a különbségtétel nem önkényes, ugyanakkor nem fogható fel az emberi méltóság sérelmeként sem, tehát nem beszélhetünk alkotmányellenes diszkriminációról.
3. Az azonos személyek között azonos alkalommal megvalósult többszöri közösülés, vagy fajtalanság természetes egységet képez, halmazat megállapításának nincs helye. E tekintetben nincs jelentősége annak, hogy a cselekmények egy része közösülés, más része fajtalankodás.
A gyakorlatban a nemi erkölcs elleni bűncselekmények számtalan variációban fordulnak elő, számos halmazati és elhatárolási problémát vetve fel.
Amennyiben a passzív alannyal való közösülés vagy fajtalanság erőszakkal, élet, vagy testi épség elleni közvetlen fenyegetéssel, illetőleg annak védekezésre, vagy akaratnyilvánításra képtelen állapota kihasználásával valósul meg, akkor halmazat - a vérfertőzés mellett az erőszakos közösülés, szemérem elleni erőszak, természet elleni erőszakos fajtalanság - megállapításának van helye.
"Az erőszakos közösülés és a vérfertőzés bűncselekményének elkövetése esetén két különböző jogtárgy szenved sérelmet, így a testvér sérelmére elkövetett erőszakos közösülés esetén a súlyosabb nemi erkölcs elleni bűncselekmény - nevezetesen az erőszakos közösülés büntette - mellett a vérfertőzés vétségének a megállapítása is indokolt, mivel a két bűncselekmény valóságos alaki halmazatban áll egymással. Ezért a Btk. 12. §-ának (1) bekezdésében foglaltakra tekintettel mindkét bűncselekményben meg kell állapítani az elkövető büntetőjogi felelősségét" (BH1991. 1).
A kiskorú veszélyeztetésének a Btk. 195. § (1) bekezdésében meghatározott alakzata nem állapítható meg halmazatban a vérfertőzésnek az (1) bekezdésben meghatározott alakzatával tekintettel arra, hogy a vérfertőzés speciális, egyben súlyosabban minősülő cselekmény.
Nem állapítható meg a vérfertőzés halmazatban az erőszakos közösüléssel, szemérem elleni erőszakkal valamint a természet elleni erőszakos fajtalansággal, amennyiben az elkövető a nevelése, felügyelete, gondozása, gyógykezelése alatt álló személy sérelmére követi el a cselekményét. Ilyen esetben a fenti cselekmények minősített esete megállapításának van helye (BH1978. 465.). A fentiekkel egy tekintet alá esik, ha az elkövető tizenkét év alatti személy sérelmére követi el a cselekményt, tekintve, hogy a Btk. 210. § értelmében védekezésre képtelennek kell őt tekinteni.
A megrontás bűntette és a vérfertőzés bűntette, illetve vétsége ugyancsak nem állapítható meg halmazatban. A vérfertőzés jogi tárgya ugyanis a nemi kapcsolat kialakult társadalmi rendje, továbbá az egészséges nemzedék fejlődéséhez, a rokoni kapcsolatok tisztaságához fűződő érdekek, a megrontás valamennyi alakzatáé pedig a kiskorúak egészséges nemi és erkölcsi fejlődése. Amennyiben a megrontás [Btk. 201. § (1)] törvényi tényállása mellett a vérfertőzés bűntettének [Btk. 203. § (1)], illetve a vérfertőzés vétségének [Btk. 203 § (3)] a törvényi tényállása is megvalósul, a tevékenységet szükségszerűen a Btk. 201. §-a (3) bekezdésének 1. tétele szerint kell minősíteni. Itt lényegében összefoglalt bűncselekményről van szó, amely a halmazat megállapítását eleve mindig kizárja (BH1987. 426.).
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
203. § (1) vérfertőzés bűntette
203. § (3) vérfertőzés vétsége.
BH1991. 1. Az erőszakos közösülés bűntettével bűnhalmazatban a vérfertőzés vétségét is meg kell állapítani, ha az elkövető a leánytestvérével erőszakkal közösült [Btk 12. § (1) bek., 203. § (3) bek., 197. § (1) bek.].
BH1987. 426. A megrontás büntette és a vérfertőzés büntette, illetve vétsége nem állapítható meg halmazatban, ilyen esetben a megrontás minősített esetét kell megállapítani [Btk. 201. §. (3) bek. 1. ford., 203., § (3) bek., 12. § (1) bek.].
BH1985. 135. ha azonban a sértett az elkövető nevelése, felügyelete, gondozása vagy gyógykezelése alatt áll, a cselekményt egységesen az erőszakos közösülés minősített eseteként kell értékelni [Btk. 197. § (1) bek. és (2) bek. a) pont, 203. § (1) és (3) bek., 12. § (1) bek.].
Üzletszerű kéjelgés
204. §
Üzletszerű kéjelgés elősegítése
205. § (1) Aki épületet vagy egyéb helyet üzletszerű kéjelgés céljára másnak a rendelkezésére bocsát, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) Aki bordélyházat tart fenn, vezet, vagy annak működéséhez anyagi eszközöket szolgáltat, öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(3) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a bordélyházban tizennyolcadik életévét be nem töltött személy folytat üzletszerű kéjelgést,
b) az üzletszerű kéjelgés elősegítését bűnszervezet tagjaként követik el.
(4) Aki mást üzletszerű kéjelgésre rábír, az (1) bekezdés szerint büntetendő.
Az 1993. évi XVII. törvény - a szabálysértési alakzat érintetlenül hagyása mellett - kiiktatta a bűncselekmények köréből az üzletszerű kéjelgést. A hatályon kívül helyezéshez fűzött miniszteri indokolás szerint az üzletszerű kéjelgés büntetlenül hagyásától várható a prostitúcióhoz szorosan kapcsolódó bűncselekmények hatásosabb üldözése. Ezzel összefüggésben rámutat az indokolás, hogy "az üzletszerű kéjelgéshez társuló, azt elősegítő, kihasználó, az abból hasznot húzó személyek fokozott büntetőjogi felelősségre vonásához nagyobb társadalmi érdek fűződik, mint a prostituált büntethetőségéhez".
Az 1993. évi XVII. törvény 47. §-a az "Emberkereskedelem és mások prostitúciója kihasználásának elnyomásról" hozott, New Yorkban 1950. március hó 21. napján kelt és Magyarországon az 1955. évi 34. tvr.-tel kihirdetett nemzetközi egyezményben megfogalmazott követelményeknek eleget téve módosította a korábbi szabályozást.
1. A bűncselekmény jogi tárgya a nemi erkölcs, a nemi kapcsolatok társadalmi rendje.
A Btk. 205. § fogalmilag az üzletszerű kéjelgéshez nyújtott bűnsegélyt és felbujtást sui generis bűncselekményként szabályozza.
Az elkövetési magatartás az (1), (2), és (4) bekezdés értelmében háromféle. Az (1) bekezdésben meghatározott bűncselekmény valójában az üzletszerű kéjelgéshez nyújtott bűnsegélyt szankcionálja.
Mindenekelőtt az (1) bekezdésben meghatározott "épület" vagy "egyéb hely" fogalma kíván értelmezést.
A törvény a módosítása előtt a lakás fogalmát használta, azonban a módosító törvény miniszteri indokolásából kitűnően az elkövetők egyre kevésbé lakások rendelkezésre bocsátásával "segítették" a prostitúciót, ellenben egyre jobban elterjedt, hogy "különböző neveken működő kereskedelmi üzletekben, klubokban, szalonokban üzletszerű kéjelgést folytatnak, vagy ezek a helyek - tevékenységük egészét tekintve - bordélyház jelleggel működnek".
A fenti felismerés eredményeként került sor a változtatásra. A hatályos szabályozás értelmében az épület fogalmi körébe tartozik bármilyen, zárt helyiséget magában foglaló építmény. Természetesen ide értendő az otthonként használt lakás, nyaraló, de a fent említett üzletek, klubok és egyéb helyiségeket magukban foglaló építmények.
Ellentétben a korábbi szabályozással nincs jelentősége annak, hogy az elkövető ténylegesen tulajdonosa, birtokosa-e az általa rendelkezésre bocsátott épületnek.
Egyéb helyen értendő minden olyan hely, ami nem esik az épület fogalmi körébe, és alkalmas az üzletszerű kéjelgés céljára.
2. Az (1) bekezdésben megfogalmazott bűncselekmény elkövetési magatartása a "rendelkezésre bocsátás". Ez az épületnek vagy egyéb helynek más által üzletszerű kéjelgés céljára való használatát lehetővé tevő magatartás. A rendelkezésre bocsátás általános megfogalmazás, felöleli mind az alkalomszerű " kulcsátadást", mind az üzletszerű kéjelgés céljára történő hosszabb időre szóló bérbe-, albérletbe adást.
A bűncselekmény megállapíthatóságának feltétele, hogy a rendelkezésre bocsátás ne csupán nemi kapcsolat létesítésre történjék, hanem kifejezetten a Btk. 210. §-ban megfogalmazott üzletszerű kéjelgés céljára, és ezt az elkövető tudatának át kell fognia.
A törvény megfogalmazásából kitűnően a rendelkezésre bocsátásnak más részére kell történnie. Ebből következően nem büntetendő, aki a saját lakására prostituáltat visz és vele anyagi ellenszolgáltatásért közösül.
Kétségtelen, hogy a gyakorlatban az ilyen rendelkezésre bocsátás rendszerint anyagi ellenszolgáltatás fejében történik, a haszonszerzési célzat azonban nem került megfogalmazásra a tényállásban. Ennek következtében megállapítható a büntetőjogi felelőssége annak a személynek is, aki szívességből bocsátja a prostituált rendelkezésére lakását stb. üzletszerű kéjelgés céljára.
Bár a cselekmény kísérlete fogalmilag nem kizárt, ennek megállapítása számos nehézségbe ütközik. A törvény a rendelkezésre bocsátást rendeli büntetni, ebből következően nem szükséges az épület stb. tényleges igénybevétele. Akkor is megállapítandó a befejezett cselekmény, ha a rendelkezésre bocsátás megtörtént, de a prostituált azt nem vette igénybe, vagy elment ugyan az adott helyre, de ott nem közösült, vagy fajtalankodott.
3. A (2) bekezdésben megfogalmazott minősített eset bevezetését - amelyre ugyancsak az 1993. évi XVII. törvény 47. §-ával került sor - a fentebb említett New York-i egyezmény 2. cikkében foglalt megállapodás indukálta, amelyben az aláírók vállalták, hogy "megbüntetik mindazokat, akik
- bordélyházakat tartanak fenn vagy vezetnek, avagy azok fenntartásához szükséges anyagi eszközöket tudatosan szolgáltatják, illetőleg az anyagi eszközök szolgáltatásában részt vesznek".
A bordélyház fogalmát sem a törvény, sem a nemzetközi egyezmény nem határozza meg. A Magyar Értelmező Kéziszótár megfogalmazása szerint a bordély "kéjnőket férfiak rendelkezésére bocsátó üzleti vállalkozás, illetve annak épülete". A fenti meghatározás annyiban szorul kiegészítésre, hogy nem csupán kéjnők, ellenben férfi prostituáltak is ide értendők. A bordély tehát a törvény alkalmazásában egy olyan vállalkozást jelent, amelyben a vállalkozó által fizetett prostituáltak anyagi ellenszolgáltatásért bárki szexuális vágyainak kielégítésére rendelkezésre állnak. A bordélyházat a vállalkozó "tartja fenn", ugyanakkor a prostituáltaknak adott ellenszolgáltatás is őt illeti. A bordélyházat a technikai jellegű irányítási feladatokat ellátó személy vezeti. A fenti személyek tevékenységük során mind felbujtói, mind bűnsegélyi jellegű magatartásokat valósítanak meg. Egyrészt a prostituáltakat bírják rá a bordélyházban folytatandó üzletszerű kéjelgésre, másrészt ehhez nyújtanak segítséget.
A bordélyház működéséhez szükséges anyagi eszközök biztosítása tipikusan bűnsegély. Ennek az alakzatnak az elkövetője nem lehet azonos a bordélyház tulajdonosával, vagy vezetőjével, ellenben a tudatának át kell fognia az általa támogatott intézmény bordélyház mivoltát, és ennek ismeretében kell az anyagi eszközöket rendelkezésre bocsátania. Ez nem korlátozódik csupán pénzeszközökre, ide értendő pl. magának a bordélyház épületének az átadása is.
A bordélyház tulajdonosa lehet egy ugyanazon személy, de lehet különböző is. Ez utóbbi esetben mindannyian önálló tettesek. Társtettesség megállapításának nincs jogi alapja.
Kiemelést érdemel, hogy a bordélyház jellegéből adódóan anyagi hasznot hajtó vállalkozás, ugyanakkor a törvényalkotó a bűncselekmény megvalósulásához nem tartotta szükségesnek feltételül szabni a haszonszerzési célt. Ebből fakadóan - bár a gyakorlatban nincs rá példa - fogalmilag nem kizárt a haszonszerzési célzat hiányában a bűncselekmény megállapítása.
4. A (3) bekezdés a) pontja a fiatalkorúak fokozott büntetőjogi védelme érdekében súlyosabban rendeli büntetni a (2) bekezdésben megfogalmazott elkövetési magatartásokkal megvalósított cselekményt, ha a bordélyházban tizennyolcadik életévét be nem töltött személy folytat üzletszerű kéjelgést. Mint minden más esetben, ahol a törvény kimondottan a tizennyolcadik életév betöltetlenségét követeli meg, nem bír jogi relevanciával, ha a tizennyolc éven aluli személy házasságkötés folytán nagykorúvá vált. A minősített eset megállapíthatóságának feltétele, hogy az elkövető tisztában van azzal, hogy a sértett tizennyolc éven aluli.
Az eddigi szabályozáshoz képest merőben új minősített esetet vezetett be az 1997. évi LXXIII. törvény 25. §-a a bűnszervezet tagjakénti elkövetést. Könnyen belátható, hogy fokozottabb a társadalomra veszélyessége azoknak a cselekményeknek, amelyeket szervezetten követnek el. Ezen a körön belül is kiemelést érdemelt az az eset, amikor a szervezett társaság nem csupán néhány bűncselekmény elkövetésére jött létre - miként a bűnszövetségeknél általában - hanem mintegy bűnöző vállalkozást működtetve, hierarchikus szervezetet fenntartva, folyamatosan követnek el bűncselekményeket a minél nagyobb haszon elérése érdekében. Éppen ezért az ilyen szervezet tagjaként való elkövetést a törvényalkotó minősített esetként való szabályozással emelte ki az alapeset köréből. A bűnszervezet fogalmát a Btk. 137. § 7. pontja fogalmazza meg, az ezzel kapcsolatos magyarázat e helyütt is irányadó.
A (4) bekezdés az üzletszerű kéjelgéshez kapcsolódó felbujtást szankcionálja sui generis bűncselekményként. A fenti bekezdés elkövetési magatartása az üzletszerű kéjelgés folytatására való rábírás. A Btk. 210/A. § (1) bekezdése értelmében üzletszerű kéjelgést folytat, aki rendszeres haszonszerzésre törekedve követi el a cselekményt. Ebből következően - erre irányuló szándék hiányában - az egyetlen alkalommal anyagi ellenszolgáltatás fejében való közösülésre, fajtalankodásra való rábírás nem nyújt alapot a (4) bekezdés szerinti minősítés megállapítására. A kiindulási alap megtartása mellett akkor sem állapítható meg a fenti minősítés, ha az elkövető ugyan arra veszi rá a passzív alanyt, hogy válogatás nélkül mindenkivel létesítsen nemi kapcsolatot, azonban hiányzik a rendszeres haszonszerzésre törekvés.
A rábíráson eredményes felbujtást kell érteni, amikor a passzív alany az elkövető szándékának megfelelő magatartást tanúsít. Eredménytelen felbujtás esetén a (4) bekezdésben írt cselekmény kísérletét kell megállapítani.
A bűncselekmény alanya bárki lehet.
5. Egységes a gyakorlat abban a kérdésben, hogy az üzletszerű kéjelgés elősegítése természetes egységet képez abban az esetben is, ha akár egy, akár több alkalommal, akár azonos, akár különböző személyek rendelkezésére bocsátják az épületet (BH1984. 212., BH1996. 179.).
Az üzletszerű kéjelgés elősegítése nem állapítható meg halmazatban sem a kitartottsággal (Btk. 206. §), sem a kerítéssel (Btk. 207. §) (BH1997. 6.).
A (4) bekezdés tekintetében a rendbeliséggel kapcsolatban a ténylegesen rábírt személyek száma a meghatározó. A Btk. 12. § (2) bekezdésében megfogalmazott egyéb feltételek megléte esetén nem kizárt a folytatólagosság megállapítása abban az esetben, ha a már egyszer "rábírt" személy felhagy az üzletszerű kéjelgéssel, majd az elkövető ismét rábírja őt.
Tizenkét és tizennégy év közötti személy üzletszerű kéjelgésre való rábírása esetén a Btk. 202. § (1) és (2) bekezdése szerinti megrontás bűntette megállapításának van helye. Emellett az üzletszerű kéjelgésre való rábírás nem állapítható meg halmazatban.
Amennyiben az elkövető tizennégy és tizennyolc év közötti személyt bír rá az üzletszerű kéjelgésre, akkor bár a cselekmény mind a Btk. 195. § (2) bekezdésében meghatározott kiskorú veszélyeztetésének bűntettének, mind a Btk. 205. § (4) bekezdésében megfogalmazott rábírással elkövetett üzletszerű kéjelgésre rábírás bűntettének törvényi tényállását kimeríti, ám a specialitás szabályai miatt csak az üzletszerű kéjelgésre rábírás kerülhet megállapításra.
A Btk. 206. §-ban szabályozott kitartottsággal bűnhalmazatban a Btk. 205. § (4) bekezdése nem állapítható meg bűnhalmazatban.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
205. § (1) üzletszerű kéjelgés elősegítésének bűntette
205. § (2) bordélyház fenntartásával elkövetett üzletszerű kéjelgés elősegítésének bűntette
205. § (3) kiskorút foglalkoztató bordélyház fenntartásával elkövetett üzletszerű kéjelgés elősegítésének bűntette
205. § (4) rábírással elkövetett üzletszerű kéjelgés elősegítésének bűntette.
BH1999. 399. a bordélyháznak nem minősülő szórakozóhelyen üzletszerű kéjelgést folytató, a 18. életévét be nem töltött leány foglalkoztatása nem minősül kiskorút foglalkoztató, bordélyház fenntartásával elkövetett üzletszerű kéjelgés elősegítése bűntettének [Btk. 205. § (3) bek. a) pont].
BH1999. 399. ilyen esetekben a vádlott az üzletszerű kéjelgés elősegítésének bűntettét követi el [Btk. 205. § (1) és (4) bek., 195. § (2) bek.].
BH1999. 399. III. Üzletszerű kéjelgés elősegítése bűntetténél nem minősülnek eszköznek a felhasználásra szánt gumi óvszerek, ezért ezek elkobzására nem kerülhet sor [Btk. 77. § (1) bek. a) pont, 205. § (1) bek.].
BH1997. 6. II. A rábírással elkövetett üzletszerű kéjelgés elősegítésének a bűntette és a kitartottság bűntette bűnhalmazatban nem állapítható meg [Btk. 12. § (1) bek., 205. § (4) bek., 206. §].
BH1996. 179. I. Ha a természetes vagy törvényi egységként jelentkező bűncselekmény bármely részcselekményének az elkövetése a terheltre nézve akár a hátrányosabb, akár az előnyösebb törvényi rendelkezés hatálybalépése utáni időszakra esik: az újabb büntetőtörvény alkalmazásának van helye [Btk. 2. §, 12. §, 205. §].
BH1996. 179. II. Az üzletszerű kéjelgés elősegítésének bűntette természetes egység, ezért a folyamatos elkövetés esetén a folytatólagosság vagy a bűnhalmazat megállapítása kizárt [Btk. 12. §, 205. §].
BH1996. 179. III. Az üzletszerű kéjelgés elősegítésének bűntette miatt indult büntetőügyben az üzletszerű kéjelgést folytató személyeket a tanúkénti kihallgatásuk előtt szükségtelen a Be. 66. §-a (1) bekezdésének b) pontja szerinti mentességi jogukra figyelmeztetni, minthogy ez a magatartás nem bűncselekmény, hanem csupán szabálysértés [Btk. 205. §, Be. 66. § (1) bek. b) pont, Sztv. 92. §].
BH1984. 212. A bűnhalmazat kérdése az üzletszerű kéjelgés elősegítésének vétségénél [Btk. 12. §, 205. § (1) bek.].
FBK 1996/3. A bordélyház fogalmának értelmezése az üzletszerű kéjelgés elősegítése bűntettének esetében [Btk 205. § (2) bek.]
Kitartottság
206. § Aki üzletszerű kéjelgést folytató személlyel egészben vagy részben kitartatja magát, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. Mellékbüntetésként kitiltásnak is helye van.
A "kitartás" tartalmilag "eltartást" jelent. Míg azonban, az eltartás egy belső kapcsolaton, vagy jogi kapcsolaton alapuló, erkölcsileg helyeselhető magatartás, addig a "kitartás" kifejezés negatív erkölcsi értékelést fejez ki.
A kitartó és a kitartott között nem, vagy nem elsősorban szexuális kapcsolat áll fent, hanem vagyoni jellegű viszony. A kitartó a kitartott anyagi igényeit elégíti ki, az anyagi juttatás fedezetét pedig a kitartó prostitúció útján szerzett jövedelme adja.
A jogalkotó a prostitúcióból származó anyagi juttatás elfogadását kívánta a fenti rendelkezéssel szankcionálni.
1. A bűncselekmény tárgya a nemi kapcsolatoknak a társadalomban elfogadott rendje.
A törvényi tényállási elemek közül az "üzletszerű kéjelgés folytatására" a Btk. 210/A. § (1) bekezdésénél kifejtettek érvényesek.
A törvényhozó a bűncselekmény elkövetési magatartásaként a fentebb már említett kitartást határozta meg. Ez gyakorlatilag anyagi juttatás elfogadását jelenti, mely az elkövető megélhetési forrásának tekinthető. Nincs jelentősége azonban annak, hogy az üzletszerű kéjelgő természetben, vagy pénzben, vagy milyen más formában támogat valakit. A kitartás fogalma magában hordozza, hogy az elkövető nem törvényes megélhetési forrásból tartja fent magát. Ebből következik, hogy nem követheti el a bűncselekményt az, akit az üzletszerű kéjelgést folytató személy a törvénynél fogva egyébként is köteles tartani.
"Teljes"a kitartottság, amikor az elkövető kizárólag, vagy pedig túlnyomó részt a kitartó jövedelméből él. Ezzel szemben "részleges" a kitartottság, ha az elkövetőnek van saját jövedelme - akár legális, vagy illegális -, de ezen felül rendszeresen kap az üzletszerű kéjelgést folytató személytől az életszínvonalát lényegesen javító juttatásokat. A bűncselekmény megállapíthatóságának feltétele, hogy ezek a juttatások rendszeresek és ne jelentéktelen mértékűek legyenek.
A kifejtettekből következően a kitartottság abban az esetben is megállapítható, ha az elkövetőnek van megfelelő vagyona, vagy jövedelme, ebből az életszükségleteit tudja, vagy tudná fedezni, mégis elfogadja az üzletszerű kéjelgőtől származó juttatásokat. Az üzletszerű kéjelgő oldalán nem követelmény, hogy a kitartottnak csupán az üzletszerű kéjelgésből származó jövedelmét adja, akkor is megvalósul a bűncselekmény, ha a kitartó törvényes jövedelméből, vagy vagyonából is "tartja" a kitartottat, mert az üzletszerű kéjelgésből származó jövedelme nem fedezi ezen juttatásokat.
Az elkövetési magatartás folyamatos jellegű, ezért folytatólagos elkövetés nem állapítható meg. Ezzel kapcsolatban kiemelést érdemel, hogy az elkövetési időszak az első fokú ítélet meghozataláig terjed, a másodfokú eljárásig eltelt idő nem vonható az ítélkezés körébe. Ezen időszak azonban újabb büntetőeljárás alapjául szolgálhat.
A kitartottság megállapításának nem feltétele, hogy az üzletszerű kéjelgést folytató személyt az üzletszerű kéjelgés szabálysértése miatt felelősségre vonják. A megállapíthatóság feltétele e tekintetben kizárólag az, hogy a juttatások adója üzletszerű kéjelgést folytasson.
2. A kitartottság alanya tettesi minőségben bárki lehet, kivéve azt a személyt, akinek az eltartására az üzletszerű kéjelgést folytató személy a törvénynél, vagy más oknál fogva köteles. Nem zárja ki a büntethetőséget, ha a kitartott a házastársa az üzletszerű kéjelgést folytatónak.
A bűncselekmény csak szándékosan követhető el. Az elkövető tudatának át kell fognia azt a körülményt, hogy visszatérő, az életszínvonalát javító jövedelme az üzletszerű kéjelgést folytató személytől származik.
3. A kerítéssel kapcsolatos halmazati kérdésekkel összefüggésben felmerülhet a kérdés, hogy miként minősül a terhelt cselekménye, ha ő az aki a nőt rábírja az üzletszerű kéjelgésre, ugyanakkor a prostituálttól a közösülésért kapott pénzből rendszeresen részesül. Ilyen esetben csak a kitartottság megállapításának van helye. A Btk. 205. § (4) bekezdése szerint minősülő, rábírással elkövetett üzletszerű kéjelgés elősegítésének bűntette abba beleolvad, és csupán súlyosító körülményként kerülhet értékelésre.
Kiemelést érdemel, hogy a kitartottságnak a cselekmény jellegéből adódóan nincs üzletszerűségen alapuló minősített esete és a folytatólagosság megállapítása is kizárt.(BH1997. 6.)
Az elmúlt évek bírói gyakorlatában két egymással ellentétes álláspont kristályosodott ki abban a kérdésben, hogy amennyiben az elkövető több prostituálttal tartatja ki magát úgy bűnhalmazat létesül-e, avagy a cselekménye természetes egységet alkot. A számos egymásnak ellentmondó döntés nyomán kialakult bizonytalanságot megszüntetendő került sor a 3/1999. Büntető jogegységi határozat meghozatalára. A jogegységi eljárást kezdeményező legfőbb ügyész indítványában többek között az 1955. évi 34. tvr.-rel kihirdetett, az emberkereskedés és mások prostitúciója kihasználásának elnyomása tárgyában New Yorkban 1950. március hó 31. napján kelt Nemzetközi Egyezmény 1. Cikkének 2. pontjára utalva a bűnhalmazat megállapítását látta indokoltnak. Az Egyezmény hivatkozott rendelkezése szerint az Egyezményben részes Felek kötelezettséget vállaltak arra, hogy mindazokat megbüntetik, akik mások prostitúcióját akár beleegyezésével is kizsákmányolják. A legfőbb ügyész az Egyezmény 5. Cikkének elemzésével arra az álláspontra jutott, miszerint a prostitúció kizsákmányoltjait sértettnek kell tekinteni, ebből következően miután az adott esetben a kitartottság sértettje az üzletszerű kéjelgést folytató személy, a Btk. 12. § (1) bekezdése értelmében több kitartó esetén valóságos anyagi bűnhalmazat jön létre.
A Legfelsőbb Bíróság jogegységi tanácsa a megelőző jogi szabályozás, a hozzájuk fűzött miniszteri indokolás, magyarázat és kapcsolódó jogirodalom elemző értékelése alapján hozta meg döntését. A jogegységi döntés rámutat arra, hogy bár a sértettek száma több bűncselekmény esetében - így különösen személyiségi jogokat sértő cselekmények esetében - meghatározza, hogy bűncselekményi egység, vagy bűnhalmazat megállapításának van helye, ez azonban csak általában érvényes, ez alól vannak kivételek.
Nem mellőzhető mindenekelőtt annak vizsgálata, hogy a cselekménynek van-e egyáltalán sértettje. A kitartó prostituált maga is a jogtalanság talaján áll, legfeljebb csupán kriminológiai értelemben vehető sértettként figyelembe. A kitartó és a kitartott kapcsolata mindkét fél számára kölcsönös előnyöket hordoz magában. A kitartott a prostitúcióból befolyt pénzből részesedik, a kitartó prostituált ugyanakkor pl. védelemben részesül.
Előfordulnak olyan kapcsolatok is, amelyekben a kitartó személy ténylegesen sértett, vagy sértett is - a kerítés azon minősített eseteiben, amelyekben a sértett az elkövető nevelése, felügyelete, gondozása alatt áll, illetve tizennyolcadik évét nem töltötte be, valamint amikor a kerítés a sértett megtévesztésével, erőszakkal avagy élet vagy testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetéssel valósul meg (Btk. 207. § (3) bekezdés). Ilyen esetekben valóságos halmazattal állunk szemben, ezért a kitartottság mellett, azzal bűnhalmazatban a másik bűncselekményt is meg kell állapítani.
A jogegységi döntés indokolásában kifejti, miszerint a kitartó esetleges sértetti pozíciója nem bír döntő jelentőséggel a bűncselekményi egység vagy többség megállapítása szempontjából.
Elvi éllel emeli ki az indokolás, hogy "egyetlen törvényi tényállás egyszeri megvalósítása mindig egység; a többszöri tényállásszerűség azonban nem feltétlenül eredményez bűnhalmazatot".
A törvényi tényállást már akkor is megvalósítja az elkövető, ha akárcsak részben egy üzletszerű kéjelgést folytató személlyel tartatja ki magát. Az, hogy adott esetben az elkövetőt több ilyen személy tartja ki nem jelenti a törvényi tényállás többszöri megvalósulását, cselekménye a természetes egység keretein belül marad, a kitartók számának értékelésére a büntetés kiszabásának keretei között kerülhet sor. (3/1999. Büntető jogegységi határozat)
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
206. § kitartottság bűntette.
3/1999. Büntető jogegységi határozat
A kitartottság (Btk. 206. §) akkor is természetes egység, és nem létesül bűnhalmazat, ha az elkövető több olyan személlyel tartatja ki magát, aki üzletszerű kéjelgést folytat.
BH1997. 112. e feltételek hiányában a cselekmény a segítőként elkövetett tiltott kéjelgés szabálysértését valósíthatja meg [Btk. 206. §, Sztv. 13. §, 48. § (1) bek. g) pont, 92. §].
BH1997. 6. I. Nem a folytatólagosan elkövetett üzletszerű kerítés bűntettét, hanem a kitartottság bűntettét valósítja meg, aki az üzletszerű kéjelgést folytató személyek részéről rendszeres anyagi juttatásban részesül, anélkül azonban, hogy az üzletszerű kéjelgésből élő nők és az alkalmi nemi partnerek kapcsolatának a kialakításában, vagyis a nők "megszerzésében" közreműködött volna [Btk. 206. §, 207. § (1)-(2) bek.].
BH1997. 6. II. A rábírással elkövetett üzletszerű kéjelgés elősegítésének a bűntette és a kitartottság bűntette bűnhalmazatban nem állapítható meg [Btk. 12. § (1) bek., 205. § (4) bek., 206. §].
Kerítés
207. § (1) Aki haszonszerzés céljából valakit közösülésre vagy fajtalanságra másnak megszerez, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a kerítés üzletszerű.
(3) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a kerítést
a) az elkövető hozzátartozója, avagy nevelése, felügyelete vagy gondozása alatt álló, illetőleg tizennyolcadik életévét be nem töltött személy sérelmére,
b) megtévesztéssel, erőszakkal avagy az élet vagy testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetéssel,
c) bűnszervezet tagjaként
1. A kerítés bűntettének jogi tárgya alapesetben a nemi kapcsolatok társadalmi rendje, ezen túlmenően a minősített esetek vonatkozásában a nemi szabadság, illetve az ifjúság egészséges nemi fejlődése.
A bűncselekmény alap tényállásának passzív alanya nő és férfi egyaránt lehet, tekintet nélkül erkölcsiségére, korára. A normaszöveg megfogalmazásából eredően a bűncselekményt prostituált sérelmére is el lehet követni. Továbbá nem akadálya a kerítés megállapításának az sem, ha a passzív alany beleegyezik a más részére való megszerzésébe.
A kerítés elkövetési magatartásának történelmi előzményei vannak. A más részére közösülésre, vagy fajtalankodásra történő megszerzés az 1908. évi XXXVI. tc. 43 §-ban került megfogalmazásra. A "megszerez" magatartással kapcsolatban a miniszteri indokolás szerint "a büntető jogi védelmet a legtágabb körre" kell kiterjeszteni. Elegendő a megszerzéshez, hogy a tettes a sértettnek "nyújt segélyt, vagy módot" a mással való nemi cselekményre.
Ez, az immár 90 éves meghatározás máig ható jogelveket rögzít, ugyanakkor az utóbbi időben a megszerzés tartalmát illetően szűkebb értelmezés vált elfogadottabbá.
A közösülésre, vagy fajtalanságra "megszerzés" olyan magatartás, amely megteremti mások nemi kapcsolatának közvetlen lehetőségét (BJD 4197.).
Ennek a leggyakoribb módja, hogy az elkövető a passzív alanyt befolyásolja. A gyakorlatban ez a magatartás több, mint egyszerű közreműködés a nemi kapcsolat létrejöttében. A megszerzés megvalósításához szükséges, hogy a kerítő tevékenysége, determináló oka, döntő tényezője legyen a nemi kapcsolat létesítésének. Nem zárja ki a kerítés megállapítását, ha az elkövető csupán erősíti a passzív alanyban már kialakult elhatározást. Ugyancsak a megszerzés fogalomkörébe tartozik, ha az elkövető a nemi kapcsolatra egyébként is hajlandó partnereket összeismerteti egymással.
Nem minősül azonban megszerzésnek, ha az elkövető olyan személyeknek a nemi kapcsolatára ad lehetőséget, akik már korábbról ismerik egymást és egyébként is módjuk van nemi kapcsolatra. Az ilyen magatartás a törvényben meghatározott egyéb feltételek megléte esetén vagy az üzletszerű kéjelgés elősegítésének [Btk. 205. § (1)], vagy a tiltott kéjelgés szabálysértésének (Szabs. tv. 92. §, 1999. évi LXIX. törvény 143. §) nyújtott bűnsegélynek megállapítására ad lehetőséget.
A fenti törvényhely alapján nem büntetendő az, aki a saját részére szerez meg valakit közösülésre, vagy fajtalanságra, hiszen feltételként szabja a törvény, hogy a megszerzés "másnak" történjék.
A kerítés alanyi oldalon csak szándékosan követhető el. Az elkövető szándékának kifejezetten arra kell irányulnia, hogy valakit közösülésre, vagy fajtalanságra szerezzen meg másnak.
A kerítés a szándékosságon túlmenően célzatos bűncselekmény, azaz az elkövetőnek a megszerzést "haszonszerzés céljából" kell kifejtenie. Az anyagi előny nem kizárólag pénzbeli juttatás - bár ez a leggyakoribb - bármely más vagyoni érték nyújtása lehet, ideértve a fenyegető vagyoni hátrány elhárítását is. Kiemelést érdemel, hogy a haszonszerzési célzatnak az elkövetéskor kell meglennie, ezért a megszerzésért nyújtott anyagi ellenszolgáltatás - a célzat hiányában - nem teszi a cselekményt a kerítés bűntettévé. A fentiekből következően hiányzik a haszonszerzési célzat és nem állapítható meg a bűncselekmény abban az esetben sem, ha szívességből szerez meg másnak valakit a nemi cselekményre. A büntethetőség szempontjából közömbös, hogy az elkövető az anyagi előnyt ténylegesen megkapta e, vagy sem, továbbá, hogy az említett előnyt megszerzési magatartás kifejtése előtt, vagy pedig az után kapta. Nem bír jelentőséggel a bűncselekmény megállapíthatósága szempontjából az sem, hogy a vagyoni előnyt melyik féltől kapta.
2. A (4) bekezdés esetét kivéve a kerítés előkészülete nem büntetendő.
Előkészületi magatartásként értékelendő pl. a harmadik személlyel kötött megállapodás, találka tárgyi feltételeinek a biztosítása, valamint a passzív alannyal való puszta megismerkedés. Ezzel szemben a kísérlet körében értékelendő, ha a kerítő a felek összehozása érdekében érintkezésbe lép a passzív alannyal és akár nyíltan, akár burkoltan megkezdi ennek megfelelő irányba való befolyásolását (BJD 5163.) Tehát kísérletről nem beszélhetünk addig, amíg az elkövető az általa kiszemelt passzív alannyal nem vette még fel a kapcsolatot. A megszerzés akkor válik befejezetté, amikor ténylegesen létrejön a közösülés vagy a fajtalanság közvetlen lehetősége. Ebből következően nem feltétel, hogy a nemi aktus megvalósuljon.
A fent kifejtettekből következően a kísérlettől való önkéntes elállás [Btk. 17. § (3)] csupán a nemi aktus közvetlen lehetőségét megelőzően valósulhat meg, addig, amíg a kerítő tevékenysége folytán a felek nem találkoztak. Ha a találkozás már létrejött és az elkövető ezt követően akadályozza meg a nemi aktust, ez nem mentesíti a büntetőjogi felelősség alól, cselekménye nem minősül önkéntes elállásnak, hiszen, a cselekmény a találkozással befejezetté vált.
A bűncselekmény alanya bárki lehet, kivéve azt a személyt, aki a maga részére szerzi meg a másik felet. Társtettesség megállapításának van helye, ha az elkövetők egymás tevékenységéről tudva közösen szerzik meg a passzív alanyt. Társtettesként értékelendő annak a személynek a magatartása is, aki nem haszonszerzési célzattal cselekszik, de tud a tettestárs ilyen céljáról. Az a harmadik személy, akinek a részére a passzív alany megszerzése történik, felbujtóként vonható felelősségre, amennyiben a felbujtás egyéb törvényi feltételei fennállnak.
3. A (2) bekezdés a kerítés egyik minősített esetét fogalmazza meg. Súlyosabban rendeli büntetni az üzletszerű kerítést. Az üzletszerűség fogalmával kapcsolatban a Btk. 137. § (7) pontjánál kifejtettek irányadóak. A rendszeres haszonszerzésre törekvés általában több egymástól elkülönülő tevékenység alapján állapítható meg. Nem kizárt azonban az üzletszerű elkövetés megállapítása abban az esetben sem, ha az elkövető rendszeres haszonszerzési törekvés célzatával a több cselekményből csupán egyet visz végbe. Az üzletszerűség megállapítására nincs kihatással, ha az egyes bűncselekmények, vagy ezek közül bármelyik kísérleti szakban marad.
Az üzletszerűség megállapításának nem feltétele, hogy a kerítés az elkövető egyetlen, vagy fő keresetforrása legyen. Elegendő, ha rendszeres keresetkiegészítés a célja.
A kerítés további minősített eseteit a (3) bekezdés tartalmazza.
A (3) bekezdés a) pontja a nemi erkölcs elleni bűncselekmények körében ismert minősítő körülményeket rögzíti. Az első fordulat a kerítő és a passzív alany között fennálló viszonyra figyelemmel rendeli súlyosabban büntetni a cselekményt. Ezekben az esetekben a kerítő olyan személy sérelmére követi el a bűncselekményt, akiért fokozott felelőséggel tartozik, illetve, aki fokozott védelemre szorul. A hozzátartozó fogalmát a Btk. 137. § 5. pontja egyértelműen határozza meg, míg a "nevelés, felügyelet, vagy gondozás alatt álló személy" értelmezésére a Btk. 197. §-nál kifejtettek az irányadóak.
E helyen is kiemelést érdemel, hogy a (3) bekezdés a) pont második fordulata a 18. életévét be nem töltött személlyel kapcsolatban állapítja meg a minősített esetet. A minősített eset abban az esetben is megvalósul, ha a passzív alany házasságkötése folytán vált nagykorúvá. Ugyanakkor az elkövető cselekménye az alapeset szerint minősül, ha a passzív alany életkorát tekintve tévedésben volt, azt 18 éven felülinek tartotta.
A (3) bekezdés b) pontja a kerítésnek az elkövetés módjára tekintettel szabályoz egyes elkövetői magatartásokat minősített esetként.
A "megtévesztés" alatt olyan magatartást kell érteni, amellyel az elkövető a passzív alanyt tévedésbe ejti, vagy tévedésben tartja a valós szándékát illetően, azaz, hogy őt közösülésre, vagy fajtalanságra akarja megszerezni.
Az erőszak, vagy az élet, testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetéssel kapcsolatban a Btk. 197 §-ához fűzött magyarázat értelemszerűen irányadó.
A (3) bekezdés c) pontjában megfogalmazott minősített esetet az 1997. évi LXXIII. tv. 23 §-a iktatta be. A fenti jogszabályhely minősített esetként rendeli büntetni azt, aki a kerítést szervezett bűnözés keretében követi el. A bűnszervezet fogalmával kapcsolatban lásd a Btk. 137 § 7. pontját és a hozzá fűzött magyarázatot.
4. A Btk. 207 § (4) bekezdése az üzletszerű kerítésben való megállapodást, mint veszélyes előkészületi magatartás formát "sui generis" bűncselekményként büntetni rendeli. A minősített eset megállapíthatóságának feltétele, hogy a megállapodók közül legalább az egyik fél részéről álljon fent a rendszeres haszonszerzésre törekvés szándéka, azaz a megállapodásnak több cselekmény véghezvitelére kell irányulnia. Amennyiben az elkövető megkezdi a " megszerzést" azaz a cselekmény kísérleti szakba jut, úgy a (2) bekezdés szerinti minősített eset megállapításának van helye.
A (4) bekezdés "sui generis" bűncselekményi tényállás és nem általában rendeli büntetni a kerítés előkészületét. Ebből következően a Btk. 18. § (2) bekezdésének rendelkezései nem alkalmazhatóak az elkövetővel szemben, csupán a büntetés kiszabása körében értékelendő enyhítő körülményként az üzletszerű kerítés megkezdésétől való önkéntes elállás.
5. A halmazati és elhatárolási problémák körében kiemelést érdemel, hogy annyi rendbeli bűncselekmény valósul meg, ahány passzív alanyt az elkövető "megszerez".
Ezzel szemben folytatólagosság állapítandó meg, amennyiben a kerítő ugyanazt a passzív alanyt több különböző alkalommal szerzi meg és egyébként a Btk. 12. § (2) bekezdésben meghatározott egyéb feltételek is fennállnak.
Az üzletszerűség, mint minősítő körülmény megléte nem zárja ki sem a bűnhalmazat, sem a folytatólagosság megállapítását az egyéb feltételek megléte esetén (BK 104. szám, BJD 8832.).
Nem állapítható meg halmazatban a kerítés mellett az üzletszerű kéjelgés elősegítése (Btk. 205. §), amennyiben az elkövető épületet stb. bocsát az üzletszerű kéjelgés céljára rendelkezésre, vagy üzletszerű kéjelgést folytató személyt szerez meg rábírás útján másnak (BJD 4198.).
A bordélyház fenntartásával elkövetett üzletszerű kéjelgés elősegítésének bűntette [Btk. 205. § (2)] általában kimeríti az üzletszerű kerítés törvényi tényállását is.
Látszólagos alaki halmazatot képez a kiskorú veszélyeztetésének a Btk. 195. § (1), és (2) bekezdésében írt alakzata, a kerítésnek a (3) bekezdés a) pontjában megfogalmazott minősített esetével.
A kerítés már a passzív alany közösülésre, vagy fajtalanságra megszerzésével befejezetté válik. A megtörtént közösülést, illetve fajtalanságot - amennyiben más bűncselekményt valósít meg - önállóan kell értékelni. Ebből következően halmazatot képez a kerítéssel a Btk. 202. § (1) bekezdésében, illetve a (3) bekezdés első fordulatában meghatározott megrontással.
Látszólagos anyagi halmazatot keletkeztet az erőszakkal, illetve az élet vagy testi épség ellen irányuló fenyegetéssel elkövetett nemi erkölcs elleni bűncselekménynek a kerítéssel való találkozása. Ilyen esetben a kerítés a fenti cselekményekbe beolvad. Ezzel szemben a (3) bekezdés b) pontjában megfogalmazott minősített eset az erőszakkal, illetve az élet vagy testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetéssel elkövetett kerítés halmazatban állapítandó meg az erőszakos közösüléssel, szemérem elleni erőszakkal és természet elleni erőszakos fajtalanság alapeseteivel. Ugyanakkor beleolvad a fenti bűncselekmények minősített eseteibe [Btk. 197. § (2) a), 198 § (2) a), 200 § (2) a)]
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
207. § (1) kerítés bűntette
207. § (2) üzletszerű kerítés bűntette
207. § (3) a) hozzátartozó (nevelés, felügyelet, gondozás, gyógykezelés alatt álló, tizennyolcadik életévét meg nem haladott személy) sérelmére elkövetett kerítés bűntette
207. § (3) b) megtévesztéssel (erőszakkal, fenyegetéssel) elkövetett kerítés bűntette
207. § (4) kerítés előkészületének bűntette
követik el.
(4) Aki a (2) bekezdésben meghatározott kerítés elkövetésében megállapodik, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
BH1997. 6. I. Nem a folytatólagosan elkövetett üzletszerű kerítés bűntettét, hanem a kitartottság bűntettét valósítja meg, aki az üzletszerű kéjelgést folytató személyek részéről rendszeres anyagi juttatásban részesül, anélkül azonban, hogy az üzletszerű kéjelgésből élő nők és az alkalmi nemi partnerek kapcsolatának a kialakításában, vagyis a nők "megszerzésében" közreműködött volna [Btk. 206. §, 207. § (1)-(2) bek.].
BH1985. 51. I. A kerítés bűncselekménye tényállási elemeként szereplő megszerzés létrejöttéhez a nemi közösülés vagy fajtalanság megtörténte nem szükséges ugyan, de a cselekmény még a kísérleti szakba sem jut, ha az elkövető az általa kiszemelt passzív alannyal a kapcsolatot még nem vette fel, s az a szándékolt nemi cselekményről még nem szerzett tudomást [Btk. 207. § (1) bek., 16. §].
Szeméremsértés
208. § Aki magát nemi vágyának kielégítése végett más előtt szeméremsértő módon mutogatja, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
1. Az elkövetési magatartás a köznapi értelemben vett magamutogatásnál szűkebb kört ölel fel, lényegében a lemeztelenített nemi szerv mutogatását jelenti, gyakorlatban kizárólag férfiak részéről. Mind a törvényi tényállás szövegéből, mind a logikai értelmezésből következően a mutogatásnak más előtt kell megtörténnie. Elegendő azonban, ha az elkövető felismeri annak a lehetőségét, hogy más személy jelen lehet és láthatja a nemi szervének a mutogatását. Akkor is megvalósul a cselekmény, ha a jelen levő személy ezt ténylegesen nem észleli (BH1993. 341.).
Tényállási elem, hogy a mutogatásnak szeméremsértő módon kell megvalósulnia. A gyakorlatban általában a különböző nemű személyek előtt a nemi szerv felfedése önmagában véve is szeméremsértő. Az erkölcsi normák változásával együtt azonban bizonyos körülmények között kivételek adódhatnak ez alól. Ennek tipikus példája a nudista mozgalom. Ettől merőben eltérő a nemi szervét mutogató személy magatartása, aki nem egyszerűen csak lemezteleníti azt, hanem szándékosan és feltűnően látni engedi. Ez a magatartásforma egyértelműen az exhibicionizmus egyik megjelenési formája. Természetesen a törvény nem vonja a kriminalitás körébe a nemi szerv felfedését, vagy esetleg éppen mutogatását más előtt, amennyiben arra a partner beleegyezésével kerül sor. Ilyen esetben társadalomra veszélyesség fel sem merül.
A törvényi tényállás szövegezéséből következően az elkövető magatartása rendszerint ismétlődő jellegű. Erre utal a "mutogat" szó használata, ám egyetlen eset is tényállásszerű.
2. A törvényi tényállás feltételként szabja, hogy az elkövetői magatartás a nemi vágyának kielégítése végett történjék. Ez az a célzat, ami a bűncselekményt más bűncselekményektől elhatárolja. Ezen bűncselekménynél önmagában a lemeztelenített nemi szerv mutogatása az elkövető szándéka nem pedig más bűncselekményt megelőző magatartás pl. nem a közösülés, vagy a fajtalanság előzménye.
Szemérem sértés vétségében állapította meg a bíróság a vádlott bűnösségét amikor behatolva a női klinika területére ott az egyik kórteremben alvó, bódult állapotban lévő sértett ágyánál önkielégítést végzett, majd a magömlés után távozott a kórteremből. Az első fokú bíróság a vádlott ezen cselekményét szemérem elleni erőszak bűntettének minősítette, arra hivatkozással, hogy a vádlott az alvó bódult állapotát használta fel fajtalanságra. Ezen állásfoglalással szemben a másodfokú bíróság elvi éllel mutatott rá arra, hogy a törvényi tényállás szerint a mutogatásnak más előtt kell történnie, elégséges azonban, ha az elkövető felismeri annak a lehetőségét, hogy más személy jelen lehet és észlelheti nemi szerve mutogatását. Tényállásszerű a cselekmény akkor is, ha a jelen lévő nem észleli a tevékenységét. Az adott esetben objektíve fennállt az észlelés lehetősége, megvalósult a nemi vágy kielégítésének célzata is. Miután a cselekmény csupán az után hagyta abba, hogy nála magömlés bekövetkezett, kétséget kizáróan megállapítható az is, hogy a nemi szervét kifejezetten nemi vágyának kielégítése végett vette elő és maga a helyszín volt a nyilvános kielégítés vágyat fokozó közege (BH1993. 341.).
A nemi vágy kielégítésére irányuló elkövetői akarat hiányában a nemi szervek más előtti mutogatása becsületsértés szabálysértését valósítja meg.
A bűncselekmény megnevezése (BK 1. szám)
208. § szeméremsértés vétsége.
BH1996. 514. A folytatólagosan elkövetett szeméremsértés az előzetes letartóztatás fenntartása szempontjából nem tekinthetőjelentős tárgyi súlyú bűncselekménynek; egyébként a cselekmény tárgyi súlya és a bűnismétlés veszélye között nincs összefüggés [Btk. 208. §, Be. 92. § (1) bek. c) pont].
BH1984. 85. A szeméremsértés vétségét elkövetővel szemben a pártfogó felügyelet elrendelése során indokolt olyan magatartási szabály előírása, hogy a vádlott köteles magát orvosi vizsgálatnak és gyógykezelésnek alávetni [Btk. 82. § (1) bek., 208. §, Bv. tvr. 97. § (3) bek.].
BH1983. 107. I. A szeméremsértés vétsége akkor is megvalósul, ha az elkövető egyetlen személy előtt szeméremsértő módon mutogatja magát [Btk. 208. §].
BH1983. 107. II. Folytatólagosság megállapításának van helye, ha az elkövető a szeméremsértő cselekményt több személy előtt, több alkalommal, rövidebb időközökben, egységes akarat-elhatározásból fakadóan valósítja meg [Btk. 12. § (2) bek., 208. §].
BH1983. 100. Foglalkozástól eltiltás nem mellőzhető azon az alapon, hogy a terhelttel szemben-az elbírált cselekmény miatt-az orvosetikai bizottság előtt is eljárás van folyamatban [Btk. 56. §, 208. §]
BH1981. 313. A nemi vágy kielégítésének célzatára vonható következtetés és így megvalósul a szeméremsértés vétsége, ha az elkövető nemi szervét idegen nők előtt mutogatja [Btk. 208. §].
FBK 1992/27. Nem szemérem elleni erőszak bűntette, hanem csupán szeméremsértés vétsége valósul meg abban az esetben, ha az elkövető az alvó sértett előtt önkielégítést végez [Btk. 198. § (1) bek. II. ford. és Btk. 208. §]
Magánindítvány
209. § A 197. § (1) bekezdésében, a 198. § (1) bekezdésében, valamint a 201. § (1) és (2) bekezdésében meghatározott bűncselekmények csak magánindítványra büntethetők, kivéve ha azokkal összefüggően nem magánindítványra büntetendő bűncselekményt is elkövetnek.
Az erőszakos közösülés, a szemérem elleni erőszak, valamint a megrontás viszonylag enyhébben minősülő eseteiben a Btk. 209. § a büntethetőséget magánindítványhoz köti. A rendelkezés abból a felismerésből ered, hogy az ilyen cselekményeknél a sértett kíméletéhez fontosabb érdek fűződik, mint az állam büntető igényének érvényesítéséhez. A minősített eseteknél azonban fordított a helyzet.
A magánindítvány megtételére jogosultak körét a Btk. 31. § (2)-(4) bekezdése határozza meg, a hatályáról az (5) bekezdés, míg a magánindítvány visszavonhatatlanságáról a (6) bekezdés rendelkezik. A téma bővebb kifejtése a fenti törvényhelyhez fűzött indokolásnál található meg, e helyütt csak speciálisan a nemi erkölcs elleni bűncselekményekkel összefüggő problémák taglalására kerül sor.
Figyelmet érdemel az "ismeretlen tettes" ellen tett feljelentés és a magánindítvány viszonya a nemi erkölcs elleni bűncselekmények körében. E cselekmények sajátossága, hogy az elkövető és a sértett közvetlen fizikai kapcsolatba kerül. Ilyen esetben az erőszakos közösülés, szemérem elleni erőszak és megrontás miatt ismeretlen tettes ellen tett feljelentés joghatályos magánindítvány. Az elkövető személyének ismertté válása esetén tehát szükségtelen a jogosult olyan újabb nyilatkozatának beszerzése, hogy az elkövető megbüntetését kívánja (BH1982. 1.).
A kiskorú sérelmére elkövetett nemi erkölcs elleni bűncselekmények esetében a gyámhatóságot megillető magánindítvány előterjesztésére való jogosultság kérdésében az igazgatási szabályok az irányadók (BH1985. 294.).
Nem érvényesül az első fordulatban megfogalmazott büntethetőségi akadály, ha az ott meghatározott bűncselekményekkel összefüggésben más, nem magánindítványra büntetendő bűncselekményt is elkövettek, és ez utóbbi valós halmazatot képez vele (BJD 1250., BH1974. 9.).
Nincs mód a Btk. 209. § alkalmazására, ha elkövető cselekménye magánindítványra büntetendő cselekmény nem büntetendő előkészületét valósítja meg, egyben azonban más, hivatalból üldözendő bűncselekmény törvényi tényállását is kimeríti (BH1984. 177.).
A törvény megfogalmazásából kitűnően a magánindítványra üldözendő, nemi erkölcs elleni bűncselekmény akkor válik hivatalból üldözendővé, ha vele összefüggően követik el a nem magánindítványra üldözendő cselekményt. Ez az összefüggés nem állapítható meg csupán az alany azonosságára tekintettel, szükséges az is, hogy a hivatalból üldözendő bűncselekmény tényállása a magánindítványra üldözendő cselekmény feltárása nélkül nem lehetséges, közöttük szoros térbeli egyben időbeli kapcsolat álljon fenn.
BH1998. 214. Az erőszakos közösülés bűntettének az alapesete magánindítvány hiányában csak akkor büntethető, ha azzal szoros időbeli és tárgyi összefüggésben valósította meg az elkövető a nem magánindítványra üldözendő bűncselekményt [Btk. 197. § (1) bek., 209. § (1) bek., Be. 170. § (1) bek. c) pont].
BH1985. 294. A kiskorú sérelmére elkövetett nemi erkölcs elleni bűncselekmény esetén a gyámhatóságot megillető magánindítvány előterjesztése jogosultságának megítélésénél az igazgatási jogszabályok rendelkezései az irányadók [Btk. 31. § (3) bek., 197. § (1) bek., 209. §, 1/1974 (VI. 27.) OM sz. r.].
Értelmező rendelkezés
210. § A 197-198. § és a 200. § alkalmazásában a tizenkettedik életévét be nem töltött személyt védekezésre képtelennek kell tekinteni.
210/A. § (1) Üzletszerű kéjelgést folytat az, aki rendszeres haszonszerzésre törekedve közösül vagy fajtalankodik.
(2) E Cím alkalmazásában fajtalanság: a közösülés kivételével minden súlyosan szeméremsértő cselekmény, amely a nemi vágy felkeltésére vagy kielégítésére szolgál.
A Btk. 210. § szerint a tizenkettedik életévét be nem töltött személyt védekezésre képtelennek kell tekinteni. Ez a törvényi vélelem szükségtelenné teszi annak vizsgálatát, hogy a tizenkét éven aluli sértett valóban védekezésre képtelen volt-e.
Hasonlóképpen nem vizsgálandó a passzív alany akaratnyilvánítási képessége sem. Az általa a sérelmére elkövetett nemi bűncselekményhez adott beleegyezése büntetőjogilag irreleváns.
Amennyiben a tizenkét év alatti sértettel szemben ténylegesen erőszak, fenyegetés alkalmazására kerül sor, akkor nem a fenti tényállások második, hanem az első fordulatban meghatározott elkövetési magatartást kell megállapítani.
Az 1993. évi XVII. törvény megszüntette az üzletszerű kéjelgés büntetőjogi szankcionálását és kiemelte a büntető törvény hatálya alól. Ebből következően szükségessé vált az üzletszerű kéjelgés fogalmának definiálása. Ezzel együtt a korábban a miniszteri indokolásban meghatározott fajtalanság fogalma is a törvényben található.
Az (1) bekezdés magának az üzletszerű kéjelgésnek a törvényi megfogalmazását rögzíti. A közösülés fogalmával kapcsolatosan lásd a Btk. 197. §-ához fűzött magyarázatot.
A dekriminalizáció következtében a pénzért történő közösülés, fajtalankodás a Szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény 92. §-ban (1999. évi LXIX. törvény 143. §) megfogalmazott tiltott kéjelgés szabálysértését valósítja meg. Ezzel szemben, aki ezt a tevékenységet rendszeres haszonra törekedve - üzletszerűen - gyakorolja, folytatja, az már az üzletszerű kéjelgés fogalomkörébe tartozik.
A (2) bekezdés a fajtalanság fogalmát határozza meg. Szeméremsértő cselekményen a passzív alany testét közvetlenül érintő cselekedetről van szó. A cselekmény megvalósulhat oly módon, hogy a passzív alany kénytelen eltűrni az elkövető tevékenységét, de úgy is, hogy az elkövető hatására a passzív alany saját testével kerül nem kívánt kapcsolatba.
A tekintetben, hogy mi minősül szeméremsértőnek, az uralkodó társadalmi felfogás nyújt támpontot. E kérdésben nem a passzív alany egyéni felfogása, erkölcsi érzéke a meghatározó. A közfelfogás az utóbbi időben a médiákban lezajlott átalakulásnak is köszönhetően toleránsabbá vált egyes, a szexualitást érintő magatartásformákkal. Még olyan magatartásformákat sem tart szeméremsértőnek, amelyekkel esetleg nem ért egyet, azokat rendellenesnek értékeli, de a partnerek közös akaratára tekintettel tudomásul veszi. Ennek akkor van jelentősége, ha a partner az ilyen, egyébként rendellenesnek tartott viselkedésformát elutasítja, hiszen ezáltal az említett magatartás, cselekmény szeméremsértővé válik.
A jogalkotó csupán a "súlyos" szeméremsértéshez fűzött jogkövetkezményt. A gyakorlat nem ítélte ilyennek a terheltnek azt a magatartását, hogy a néptelen országúton átkarolta a sértettet, magához húzta, hogy megcsókolja és a mellét megfogta Objektíve sem volt alkalmas a terhelt nemi vágyának a felkeltésére vagy kielégítésére, nem is erre irányult, továbbá ez a magatartás nem a sértett nemi szabadságát, hanem becsületérzését sértette (BH1984. 46.).
További feltétele a fajtalanság megállapításának, hogy a cselekmény a nemi vágy felkeltését, vagy kielégítését szolgálja. E tekintetben közömbös, hogy az elkövető a saját, a passzív alany, vagy egy harmadik személy nemi vágyának felkeltése, kielégítése érdekében cselekszik.