2. SPECIÁLIS ADÁSVÉTELI ÜGYLETEK
1. Sajátos alanyú adásvételi szerződések
Amikor az eladó az állam vagy az önkormányzat, a szerződések többnyire kedvezményeket tartalmaznak, a vevőt ösztönző jellegűek.
1.1. Privatizáció - Az állam gazdasági érdekeltségeinek értékesítése
A privatizáció, vagy kevésbé elterjedt elnevezéssel a magánosítás, az 1990-es években az adásvételi szerződések egyik legnagyobb volumenű csoportját képezte. A magánosítás eredményeképpen egy döntően állami tulajdonban álló gazdaságot felváltotta a magántőke által dominált nemzetgazdaság.
- Nem egyedüli célja a pénzbevétel. A korábban indokolatlan súlyú és gazdasági szerepű állami tulajdon leépítése és ezzel egyidejűleg a magánszféra gazdasági súlyának növelése tudatos törekvés. Fontos célja az adott gazdasági egységek jövőbeni hatékony működésének biztosítása.
- Az Állami Privatizációs Vagyonkezelő Részvénytársaságot értékesítési kötelezettség terheli. (Pl. a 25%-nál kisebb állami részesedést vételre fel kell ajánlani a társaság többi tagjának ill. magának a társaságnak.)
- Sajátos a vételár meghatározása. Először versenytárgyalással próbálják meg kiválasztani a legkedvezőbb ajánlatot. A győztese azonban nem feltétlenül a legmagasabb vételárat ajánló személy. Figyelembe kell venni a foglalkoztatási szempontokat, azt, hogy a pályázó milyen kötelezettséget vállal a környezeti károk enyhítésére és milyen mértékű pótlólagos tőkebefektetést valósít meg a hatékonyabb működtetés érdekében.
-  Az állami tulajdon lebontása olyan adásvételi szerződések útján megy végbe, amelyekre a vevőt ösztönző elemek jellemzőek. A fizetőképes kereslet korlátozott volta miatt a jogalkotó kénytelen részletfizetéssel, törvényileg szabályozott hitelkonstrukciókkal, állami vállalati dolgozóknak nyújtott további kedvezményekkel előmozdítani az állami tulajdon magónosítását.
1.2. Állami és önkormányzati lakások értékesítése
A speciális rendelkezések nemcsak az állami lakásokra, hanem mindazokra a korábban állami tulajdonú lakásokra is vonatkoznak, amelyek jogszabály erejénél fogva önkormányzati tulajdonba kerültek. Az ilyen lakások eladására azt követően kerül sor, hogy az épületet társasházzá alakítják. Az értékesítés során a jogszabály preferálja a bérlőket (rájuk való tekintettel más személyeket) olymódon, hogy egyfelől elővásárlási jogot biztosít számukra, másfelől a vételár megfizetésére vonatkozó kedvezményekkel igyekszik megkönnyíteni a szerződés létrejöttét és a vevő kötelezettségeinek teljesítését. Az  államnak és az önkormányzatoknak általában nincs elegendő pénzügyi forrásuk a lakásállomány karbantartására és bővítésére. A további állagromlás elkerülése érdekében ösztönzik az értékesítést.
1.	Elővásárlási jog illeti a bérlőt (bérlőtársakat, társbérlőket), valamint az előző személyek hozzájárulása esetén az ő egyenes ági rokonaikat, örökbe fogadott gyermeküket (a továbbiakban: jogosult).
2.	A vételár nem haladhatja meg a helyi forgalmi értéket, ha jogosult vásárolja meg a lakást.
3.	Részletfizetési kedvezmény illeti az előbb említett személyeket, mint vevőket. A teljes vételár megfizetésére legalább 25 év áll rendelkezésre és a tulajdonos a szerződés megkötésekor nem kérheti a vételár 10%-ánál nagyobb hányad egyösszegű megfizetését. Ha a vevő a teljes vételár megfizetését vállalja, vagy rövidebb idő alatt törleszti tartozását, őt árengedmény illeti, vagy a vételárhátralékból jár neki kedvezmény. Önkormányzati lakás esetén az értékesítéssel kapcsolatos kérdéseket önkormányzati rendeletben kell szabályozni. 

2. Sajátos tárgyú adásvételek
A Ptk.-n kívüli jogszabályok speciális tartalmú adásvételként szabályozzák az értékpapírok és társasági tagsági jogok átruházását. Speciális a tárgya a termőföld értékesítésére irányuló szerződésnek is.
A jogviszony közvetett tárgya nem dolog, hanem valamilyen jogosultság: értékpapírba foglalt jog, társasági tagsági .jog, igény.
A Ptk. 365. § (2) bekezdése szerint adásvétel tárgya lehet minden olyan dolog, amely nincs kivonva a forgalomból. 
2.1. Értékpapír adásvétele
2.1.1. Hagvománvos (nyomdai úton előállított) értékpapírok adásvétele
Az értékpapír olyan okirat, amely megtestesíti a benne foglalt ,jogot vagy követelést, azt az értékpapír nélkül sem érvényesíteni, sem megterhelni, sem arról rendelkezni nem lehet. A Ptk. hogy a tulajdonjog szabályait kell megfelelően alkalmazni az értékpapírokra is.
a) Az értékpapír átruházására - jogszabály eltérő rendelkezése hiányában - a váltóra vonatkozó szabályokat [1/1965. (I. 24.) IM sz. rendelet] kell alkalmazni. A váltó átruházása - és ily módon az értékpapírok átruházása általában - csak teljes és feltétlen lehet. A részleges átruházás semmis, a feltétel “nem írottnak tekintendő" (érvénytelen).
b) Az értékpapír átruházásának módja attól függ, hogy bemutatóra, vagy névre szóló értékpapír tulajdona változik.
-  A bemutatóra szóló értékpapír birtokba vétellel megszerezhető, mivel az ilyen értékpapír a mindenkori birtokost jogosítja.
-  A névre szóló értékpapír átruházása írásbeli nyilatkozattal történik, amit forgatmánynak neveznek. Csak az átruházónak kell aláírni a jognyilatkozatot. Az új jogosultat (vevőt) a forgatmányban nem kell feltétlenül megjelölni. (A vevő nevét mellőző átruházó nyilatkozatot üres forgatmánynak hívják, ilyenkor a váltó birtokosát kell jogosultnak tekinteni.)
2.1.2. dematerializált értékpapírok adásvétele
A dematerializált értékpapír a Tőkepiaci törvényben és külön jogszabályban meghatározott módon, elektronikus úton rögzített és továbbított, értékpapír-számlán nyilvántartott, az értékpapír-jogszabályban meghatározott - valamennyi tartalmi kellékét azonosítható módon tartalmazó adat.
A hagyományos értékpapír és a dematerializált értékpapír viszonyát a készpénz és a bankszámlára befizetett pénz analógiájára képzelhetjük el. Bankszámlán lévő pénzünk fizikailag nincs a birtokunkban, de utasíthatjuk a bankot, hogy a számlán lévő pénz egy részét utalja át valaki más számlájára. A dematerializált értékpapír adásvétele számla terhelési és jóváírási művelet keretében történik.
Mielőtt a dematerializált értékpapírok adásvételét bemutatnánk azt tudnunk kell, hogy a dematerializált értékpapírt két helyen tartják nyilván. A dematerializált értékpapír átruházásáról mindkét nyilvántartónak tudomást kell szereznie, ha az ügylet több számlavezetőt is érint.
A dematerializált értékpapír elsődleges nyilvántartója a számlavezető. Az, aki pénz, vagy apportszolgáltatással (esetleg más módon) értékpapír tulajdonára válik jogosulttá, értékpapír-számla szerződést köt egy forgalmazóval. Az értékpapír-számla egy adott ügyfél tulajdonában álló, azonos értékpapírfajtába tartozó dematerializált értékpapírok nyilvántartására szolgál. A potenciális értékpapír tulajdonos az adott dematerializált értékpapírnak az értékpapír-számláján történő jóváírásával válik valódi értékpapír jogosulttá.
A központi értékpapír-számla a központi értéktár által a dematerializált értékpapírokról értékpapír-fajtánként, sorozatonként és értékpapír-számlavezetőnként vezetett összesített nyilvántartás
A dematerializált értékpapírok átruházásának első lépése, hogy a vevő meggyőződjön arról, hogy az eladó valóban rendelkezik az értékesíteni kívánt értékpapírral. Ingatlan vétele esetén a Földhivatal nyilvántartásában ellenőrizhetjük az eladó tulajdonosi mivoltát. Dematerializált értékpapír létét, tulajdonosának kilétét és az ilyen értékpapírra vonatkozó esetleges zárolást úgy ismerhetjük meg, hogy a számlatulajdonos kérésére a számlavezető számlakivonatot állít ki. A számlakivonat az értékpapír tulajdonjogát harmadik személyek felé a kiállítás időpontjára vonatkozóan igazolja. A számlakivonat nem több, mint az ingatlannyilvántartási adatokról kiállított tulajdoni lap. A számlakivonat nem ruházható át és nem lehet engedményezés tárgya, pusztán informál arra nézve, hogy az eladó valóban tulajdonos-e.
A dematerializált értékpapírokat sem átadni, sem azokra forgatmányt rávezetni fizikailag nem lehet. A tulajdonváltozást számítástechnikai úton kell nyilvántartani. Ez az eladó értékpapír-számlájának megterhelését és az onnan törölt értékpapírnak a vevő értékpapír-számláján történő ,jóváírást jelenti. Feltétlenül szükséges tehát, hogy a vevőnek legyen az adott értékpapír-fajtára vonatkozó értékpapír-számla szerződése. Abban az esetben, ha az eladó és a vevő értékpapír-számláját nem ugyanaz a forgalmazó vezeti, akkor a tranzakciót a központi értékpapír-számlán is regisztrálni kell, hiszen egy. forgalmazótól egy másiknak a nyilvántartásába került át a dematerializált értékpapír. A vevő értékpapír-számláján csak a központi értékpapír-számla módosulását követően lehet jóváírnia megszerzett dematerializált értékpapírt.
Ahhoz, hogy az eladó értékpapír-számláját vezető forgalmazó az értékpapír-számlát megterhelje a számla fölött rendelkezésre jogosult személy nyilatkozata szükséges. A számla fölött rendelkezési jogot a számla tulajdonosa és az a személy gyakorolhat, akit erre a számla tulajdonosa meghatalmazott.
2.1.3. Közös szabályok
a) Az értékpapírjogban speciális szabályok vonatkoznak egyfelől arra az esetre, amikor a szerződés alanya értékpapírok kereskedelmével üzletszerűen foglalkozó személy (értékpapír kereskedelem), másfelől az értékpapír kibocsátása során első értékesítésre (értékpapír forgalomba hozatal).
h) A bennfentes kereskedelem -erőteljes leegyszerűsítéssel a nem mindenki számára hozzáférhető információ birtokában történő ügyletkötés - tilos, ezért az ily módon kötött értékpapír adásvételi szerződések semmisek.
Az értékpapír kereskedelem, az értékpapír forgalomba hozatal és a bennfentes kereskedelem részletes szabályait az “Értékpapírok és ügyletek a magyar tőkepiacon" c. jegyzet (szerző: Harsányi Gyöngyi) mutatja be.
2.2. Társasági tagsági jogok átruházása
2.2.1. Üzletrészátruházás
A korlátolt felelősségű társaságban az üzletrész megtestesíti a tag jogait és a társaság vagyonából őt megillető hányadot. A kft. Átmenetet képez a személyegyesítő és vagyonegyesítő társaság között, így a tag üzletrésze átruházható. Az üzletrész átruházásával nem csupán vagyoni érték cserél gazdát, de szavazati, osztalékfizetési, kisebbségvédelmi és még sokféle más tagsági jog is. Az üzletrész-átruházást korlátozó rendelkezések elsősorban a társaság érdekvédelmét szolgálják
Amennyiben a tag saját elhatározása alapján kívánja üzletrészét értékesíteni (önkéntes üzletrész-átruházás), úgy a vevő személyétől függő korlátozások érvényesülnek. A tagsági viszony megszűnésének bizonyos eseteiben kényszerértékesítésre kerül sor.
a) Ha a vevő a társaság tagja a társasági törvény korlátozást nem tartalmaz. A tagok egymásnak elővásárlási jogot biztosíthatnak.
b) Ha a tagok körén kívüli személy a vásárló, szigorúbbak a korlátozások, hogy a társaság tagjai közötti további együttműködést a tagok sorában bekövetkező személycsere ne gátolhassa.
      ba) Az adásvételi szerződés megkötésének feltétele, hogy a tag a törzsbetétjét teljes mértékben befizette. A tag pénzbetétje felének szolgáltatására egy éves türelmi időt kaphat. E türelmi idő alatt azonban nem adhatja el üzletrészét.
        bb) Elővásárlási jog révén a nem kívánt személyek taggá válása megakadályozható. Elővásárlási jog illeti törvénynél fogva:
1.	a tagot,
2.	a társaságot,
3.	a taggyűlés által kijelölt személyt.   A jogosultak ebben a sorrendben élhetnek elővásárlási jogukkal.
         bc) Az adásvételi szerződésen kívüli jogcímen történő átruházás a társasági szerződésben kizárható vagy korlátozható. 
         bd) A tagok az üzletrész kívülálló személyre történő átruházását a társaság beleegyezéséhez köthetik.
c) Az üzletrész értékesítése a tagsági viszony megszűnése esetén. Meghatározott súlyos okból tagot a bíróság kizárhatja és megszűnhet a tagsági viszony azért is, mert a tag elmulasztja a vagyoni hozzájárulás teljesítését. A korábbi tag üzletrészét főszabályként értékesítik. Ennek az adásvételnek számos specialitása van:
-	Nem a tulajdonos, hanem a társaság adja el a tag üzletrészét, mivel azt előbb a társaság magához vonja.
-	Az értékesítés nyilvános árverésen történik. Csak a kizárt tag hozzájárulásával szabad az üzletrészét más módon értékesíteni.
-	A vételárból először a társaság igényét (a tag vagyoni hozzájárulásából még lúányzó rész, kártérítés) kell kielégíteni. A kizárt tagot csak a fennmaradó összeg illeti meg.
2.2.2. Részvényátruházás
A részvénytársaságban résztvevők tagsági-részvényesi jogait részvény testesíti meg.
a) A részvény értékpapír. A nyomdai úton előállított, névre szóló részvényre kikötött elővásárlási, visszavásárlási jog, továbbá vételi jog vagy kötelezettség a részvénytársasággal, ill. harmadik személyekkel szemben akkor hatályos, ha a részvényen e jogokat felülbélyegzéssel feltüntették.
b) A tagsági jogot megtestesítő értékpapírok, így speciális korlátozások vonatkoznak átruházásukra.
A névre szóló részvény átruházása a társasággal szemben akkor hatályos és a részvényes a részvénytársasággal szemben részvényesi jogait csak akkor gyakorolhatja, ha az új tulajdonos nevét a részvénykönyvbe bejegyezték.
A zártkörűen működő részvénytársaság esetén az alapító okirat korlátozhatja meghatározott személyek részvényszerzését és azt is előírhatja, hogy a névre szóló részvények átruházásához az rt. beleegyezésére van szükség.
c) Egyes speciális részvényfajtákra további átruházással kapcsolatos előírások vonatkoznak.
1.	A saját részvény jellegzetességei azonosak azzal a helyzettel, mint amikor a kft. szerzi meg a saját üzletrészét. A részvénytársaság tulajdonában álló saját részvények hányada még kisebb (10%) lehet és a részvény elidegenítése során az rt. nem nyújthat kölcsönt, nem vállalhat készfizető kezességet.
2.	A dolgozói részvény ingyenesen vagy kedvezményes áron szerezhető meg, célja a dolgozók ösztönzése. Ilyen részvény csak az rt. dolgozójára és azokra a nyugdíjasokra ruházható át, akiknek a munkaviszonya nyugdíjba vonulásukra tekintettel szűnt meg.
3.	Az elővásárlási jogot biztosító elsőbbségi részvény jogosultja elsőbbséget élvez a részvények megszerzése terén. 
4.	Jegyzési jogot biztosító kötvény tulajdonosa alaptőke emelés során a részvénytársaság által kibocsátandó új részvényeket jegyezhet, mely - a részvényeseket követően, de másokat megelőzően - biztosítja a részvények megszerzésének lehetőségét.
2.2.3. Közös vállalati tagság átruházása
•	Az új jogosult csak olyan személy lehet, aki a társaságnak már a szerződés megkötése előtt is tagja volt.
•	Az átruházáshoz az igazgatótanács hozzájárulása szükséges.
2.3. Közraktárban elhelyezett dolog adásvétele
A közraktárban elhelyezett forgalomképes ingó dologi nincs a tulajdonos birtokában. Az adásvétel tárgyát ezért nem kell a vevő birtokába adni. A közraktárban elhelyezett áru értékesítése során nem következik be változás a birtoklásban. A vevő jogosult arra, hogy a közraktárból elvigye a megvásárolt árut. Magához az adásvételhez azonban erre nincs szükség.
A dolog letevője értékpapírt kap a közraktárban elhelyezett ingóságról. Az ilyen vagyontárgyra vonatkozó szerződés az értékpapír átruházásának szabályai irányadóak. Az átruházás forgatmány útján történik meg. A forgatmány a közraktári jegy hátoldalára írt átruházó nyilatkozat, melyet az átruházó cégszerűen aláír.
A közraktárban elhelyezett áru adásvétele során sajátosan érvényesül az eladó szavatossága az értékesített dolog tehermentességéért. A Ptk azt tekinti tipikusnak, hogy az eladott dologhoz terhek nem kapcsolódnak. Gyakori, hogy az értékesített dolog nem tehermentes. Közraktár esetén tipikus, hogy a dolog letevője számára valaki - pl. maga a közraktár - kölcsönt folyósít. A hitelező számára éppen az jelent biztosítékot, hogy a közraktárban elhelyezett dolgon zálogjogot szerez. A közraktári jegy olyan értékpapír, amely két részből áll: árujegyet és zálogjegyet tartalmaz. Az árujegy a dolog tulajdonát testesíti meg. A zálogjegy az azon feltüntetett összeg iránti pénzkövetelést testesíti meg és ennek fedezetéül zálogjogot biztosít a közraktárban elhelyezett árura. Tehermentes tulajdont tehát csak az árujegy és a zálogjegy egyidejű átruházásával - forgatásával - lehet szerezni. Akire csak az árujegyet forgatták, az megszerzi ugyan a dolog tulajdonát, de tudnia kell, hogy olyan dolgot vásárolt, amelyet  elzálogosítottak.
2.4. Követelés átruházása
A szerződés tárgya nem minősül dolognak, de különösen fizetőképességi problémákkal küszködő eladó esetén a gyakorlat a kintlévőség átruházására nem az engedmény, hanem az adásvétel szabályait alkalmazza. A vételár mértéke tekintetében az ügylet szinte a szerencse szerződésekhez közelít, amiatt, hogy a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás szerződéskötés idején fennálló feltűnő értékkülönbségére alapított megtámadás jogát kizárják, vagy nem gyakorolják.
Követelés átruházására biztosítéki céllal is sor kerülhet. 
3. Sajátos tartalmú adásvételek
3.1. Lízingügylet
a) A tulajdonátszállás még az ún. pénzügyi lízing esetén sem szükségképpeni része az ügyletnek. Előfordulhat, hogy a szerződés csak feljogosítja a használót arra, hogy a futamidő végén egyoldalúan döntsön a tulajdon kérdésében, pl. vételi ,jogot kap a szerződés alapján. vagy jogosult megjelölni a leendő tulajdonos személyét. Lehetséges, hogy a felek közötti szerződés eleve rögzíti a tulajdonváltozást. A felek megállapodhatnak abban, hogy a lízingelt vagyontárgy tulajdonjoga a szerződésben rögzített használati időtartam leteltével a jogosultra száll. A tulajdont a lízingbe vevő tipikusan ún. maradvány érték megfizetése fejében szerzi meg, előfordul, azonban, hogy külön fizetési kötelezettség nélkül, pusztán a futamidő során fizetett lízingdíj fejében a tulajdonjog automatikusan átszálljon. Nincs akadály annak sem, hogy a felek olyan ügyletet kössenek, amely csak a használatra és hasznok szedésére irányul. Ebben az esetben nem kerül sor tulajdonváltozásra. A lízingügylet tartós ügylet, és a tulajdonváltozásra csak a szerződéskötéshez képest későbbi időpontban kerül sor.
Speciális a fizetendő ellenérték is, hiszen a felek közötti korábbi kapcsolatra, a használatért fizetett díjra tekintettel a tulajdonjog megszerzéséért a vevő többnyire nem a forgalmi értéket téríti meg az eladónak. A felek általában magában a szerződésben határozzák meg a maradványértéket. 
b) A privatizációs lízing szükségképpen célul tűzi ki az eredendően állami tulajdonú társasági üzletrészek (hányadok) tulajdonjogának megszerzését.
Vevőként privatizációs lízing esetén csak természetes személy lehet a szerződés alanya. A futamidő legfeljebb tíz év lehet.. A lízingdíjat közvetve maga a lízingelt társaság termeli ki, olymódon, hogy a vevő a társaságnak vezetési-szervezési szolgáltatás fejében számlát nyújt be, és a társaságtól ily módon átvett összegből teljesíti az eladóval szembeni fizetési kötelezettségeit. A vevőnek biztosítékot kell adni a szerződéses kötelezettségeinek teljesítésére. A vevőt már a futamidő alatt valamennyi tagsági jog megilleti a privatizációs törvény diszpozitív szabálya alapján.
3.2. Csomagküldő kereskedelem
Csomagküldő kereskedésről akkor beszélünk, ha a kereskedő kizárólag az áru ismertetőjét (katalógusát) juttatja el a vásárlóhoz, vagy reklámban (hirdetésben) hívja fel az árura a figyelmet, és az ismertető, ill. reklám alapján kiválasztott és megrendelt árut szállítja (szállíttatja) a megjelölt címre.
A legközelebbi rokonságban a minta szerinti vétellel áll. 
A jogszabály kötelezi a csomagküldő kereskedőt, hogy katalógusában azonosítható módon nevezze meg magát, tüntesse fel székhelyét, üzletének címét, továbbá nyilvántartási számát. A jogalkotó részben ezen előírásokkal, részben a csomagküldő kereskedő előzetes nyilvántartásba vételével és ennek során a szükséges üzlethelyiség, szakképesítés stb. ellenőrzésével igyekszik megakadályozni rossz minőségű termékek forgalomba hozatalát.
Kimondja a jogszabály, hogy megrendelés nélkül áru nem küldhető. 

3.3. Házaló kereskedés
Házaló kereskedésről akkor beszélünk, ha a kereskedő a terméket üzletén, telephelyén kívül, pl. a fogyasztó lakásán, vagy munkahelyén értékesíti.
A jogalkotó védeni kívánja a házaló kereskedővel ügyletet kötő természetes személyt.
A védelem hat irányú:
•	a házaló kereskedő szakképesítéssel kell rendelkezzen,
•	korlátozott az áruk köre: csak közismert rendeltetésű, bontatlan csomagolósít termék árusítható ilyen módon és bizonyos termékek nem hozhatók így forgalomba (jövedéki termékek, vetőmag, gyógyszer, nemesfém stb.),
•	a házaló kereskedő köteles használati-kezelési útmutatót adni a termékhez és írásban tájékoztatni a fogyasztót jogairól, a házaló kereskedő nevéről és székhelyéről és a felelős személy adatairól,
•	tilos 20 óra és 8 óra között a fogyasztót lakásán felkeresni,
•	a fogyasztó elállhat a szerződéstől a szerződéskötéstől számított nyolc munkanapon belül,
•	a fogyasztóval szemben a szerződésből és a rendeletből fakadó kötelezettségek teljesítéséért egyetemlegesen felel az is, aki az eladónak az árut házaló kereskedés céljára átadta (amennyiben a házaló kereskedelmi tevékenységet munkaviszony keretében folytatják, akkor a munkáltatót terheli a felelősség).
3.4. További speciális adásvételek
Az adásvétel létrejöhet közbeszerzés útján. Speciális adásvétel a termőföld elidegenítése. Amikor a szellemi alkotáshoz fűződő kizárólagos jog cserél gazdát (pl. szabadalom átruházás, a szabadalmi igény átruházása, használati minta, ipari minta átruházása, védjegy átruházás), illetőleg, amikor magának a szellemi alkotásnak a tulajdonjoga száll át (újítási szerződés, know-how szerződés).

3. A SZÁLLÍTÁSI SZERZŐDÉS
1. A szállítási szerződés gazdasági szerepe
1.1. A szerződéskötés és a teljesítés időben elválik egymástól
A szállítási szerződés a tulajdonátruházási szerződések közé tartozik. Az adásvételből fejlődött ki. Halasztott adásvételnek is nevezik, mivel a szerződés megkötése és teljesítése szükségképpen elválik egymástól. 
A szállítási szerződésben a dolog birtokba adására sem kerül sor a szerződéskötéskor. A tulajdonjog átruházójának ugyanis a szerződéskötéskor még nem áll rendelkezésére a dolog. A teljesítésig eltelő időszakban készül fel a kötelezett a teljesítésre. A szerződés tárgyát a szerződéskötés és a teljesítés közötti létszakban fogja előállítani, ill. beszerezni. A szállítási szerződés révén a jogosult jövőbeni szükségleteinek kielégítésére vállalnak kötelezettséget. A kötelezett számára azért előnyös ez a szerződés, mert előre biztos piacot teremt termékeinek.
1.2. Megtévesztő elnevezés
A szállítási szerződés nem az áru elszállítására irányul. Egy küldemény egyik helyről másikra való eljuttatására a fuvarozási szerződés szolgál. Ezzel szemben szállítási szerződés esetén valamilyen gazdasági tevékenység (beszerzés, gyártás, feldolgozás stb.) és az ily módon előálló dolog tulajdonának átruházása történik. Tartalmazhatja azt a kötelezettséget, hogy az árut a jogosult székhelyén kell átadni, ennek ellenére az eljuttatás nem feltétlenül része a szállítási szerződésnek.. A szállítási szerződés tehát nem árutovábbítási, hanem tulajdonátruházó szerződés, ahol a szerződés tárgyának tulajdonjogát a szerződés megkötéséhez képest későbbi időpontban ruházzák át a jogosultra, tehát a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás teljesítése időben elválik.
1.3. Történeti fejlődés
a) A Kereskedelmi Törvény szerint: “Szállítási ügylet: olyan áruk szállításának elvállalása, amelyeket a szállító fél (az eladó) avégből szerez meg (hogy azzal később ő teljesít) azaz: eladás, vétel szándékával" 
A jogalkotó csak a beszerzendő áru változatlan formában történő továbbértékesítését tekintette szállítási ügyletnek. A kötelezettnek tehát meg kellett vásárolni az árut. 
b) A 206/1951. (XII. 8.) MT. sz. rendelet az állami vállalatok kötelezettségévé tette, hogy tervük hiánytalan teljesítése érdekében szállítási szerződéseket kössenek. E szállítási szerződés “alapján a teljesítés a szerződést követő időpontban történik". Az ötvenes években szerződéskötési kötelezettség érvényesült és a felek mozgásköre a szerződés tartalmának megállapítása tekintetében is igen szűk volt. 
c) Az 1959. évi IV. törvényben “Tervszerződések" elnevezéssel szerepelnek a szállítási, vállalkozási és építési szerződések legfontosabb közös szabályai. A Ptk.-ban való elhelyezéssel elismerést nyert az, hogy ezen ügyleteknek “államigazgatási jogi kapcsolatai lazábbakká válnak és e szerződések fokozottan kerülhetnek az általános polgári jogi szabályok uralma alá."
d) 1966-ban, majd 1977-ben egyre több szabályt tettek diszpozitívvé. 1977-től a szállítási szerződés a Ptk. önálló fejezetét képezi 
e) 1993-ban alakult ki a máig hatályos egyszintű szabályozás, amely kellően rugalmas ahhoz, hogy a felek akaratát valóban tükröző szerződések jöhessenek létre. 

2. A szállítási szerződés fogalma, jogforrása
.,Ptk. 379.E (1) Szállítási szerződés alapján a szállító köteles a szerződésben meghatározott dolgot a kikötött későbbi időpontban vagy időszakban a megrendelőnek átadni, a megrendelő pedig köteles a dolgot átvenni és az árát megfizetni."
A szállítási szerződés olyan tulajdon-átruházási szerződés, amelynek fogalmi eleme a szerződés megkötése és a teljesítés megtörténte közötti időintervallum. 
A szállítási szerződést a Ptk. a XXXIV. fejezetében tárgyalja (379. §-385. §).
3. A szerződés alanyai
A szállítási szerződés kétoldalú szerződés, melyben a kötelezettet “szállítónak", a jogosultat “megrendelőnek" nevezzük.
A szállító a “materiális" szolgáltatást nyújtó fél, aki értékesíti a terméket (kvázi eladó).
A megrendelő a szükséglet hordozója (kvázi vevő).
Szállítási szerződést bárki köthet, akár megrendelői, akár szállítói minőségben. A gyakorlatban a szerződő felek szinte kizárólag gazdálkodó szervezetek, ideértve 1993. október 30-tól e körbe tartozó egyéni vállalkozót is. A szerződés alanyai általában tartós gazdasági kapcsolatban állnak egymással. Maga a szállítási szerződés akkor is tartós jogviszonyt hoz létre, ha korábban nem lett volna a felek között tartós gazdasági kapcsolat.
4. A szállítási szerződés tárgya
A szerződés közvetlen tárgya az a magatartás. amelyet a feleknek vállalt kötelezettségük alapján ki kell fejteniük. A szerződés közvetett tárgya a dolog, amelyre ez a magatartás irányul.
4.1. Közvetlen tárgy
A szállító által kifejtendő magatartás az, hogy a szerződéskötést követően felkészüljön a teljesítésre és a szerződésben megjelölt időpontban teljesítsen. A szerződéskötés és a teljesítés közé ékelődő időszakban el kell készíteni a részletes terveket, be kell szerezni az alapanyagot és az alkatrészeket, be kell indítani a termelési folyamatot, vagy meg kell valósítani a kereskedelmi tevékenységet.
A megrendelői magatartás a fizetésre történő felkészülés.
4.2. Közvetett tárgy
. Elvben bármilyen dolog a szállítási szerződés tárgyaként szerepelhet. A gyakorlatban ipari tömegtermékek szolgálnak a szállítási szerződés tárgyaként. (Mezőgazdasági termékek egy másik szerződéstípus!) A szállítási szerződés általában azért szól sorozatban előállított tömegtermékekre, mert egyedi darabok előállítására a felek általában vállalkozási szerződést kötnek.
5. Tartalom
Valamennyi szerződéstípus tartalmát a felek jogai és kötelezettségei adják. 
5.1. A szállító főkötelezettsége
A szállító a Ptk. szerint arra köteles, hogy a “dolgot átadja" a megrendelőnek. Nem csupán a dolog birtokba adására hanem köteles hanem arra is, hogy a dolog tulajdonjogát átruházza a megrendelőre.

5.2. A megrendelő, főkötelezettségei
Két magatartás tanúsítására köteles: át kell, hogy vegye a dolgot és meg kell fizesse az árát.
A megrendelő jogállása a főkötelezettségek tekintetében az adásvételi szerződésben szereplő vevő helyzetéhez hasonló. Lényeges eltérés, hogy a megrendelői kötelezettségek kifejtésére a kikötött későbbi időpontban, vagy időszakban kell sort keríteni
6. Szerződéskötés
6.1. A megállapodás tartalma
a) A szállítási szerződés - mint minden konszenzuál szerződés - a felek megállapodásával, egybehangzó akarat-kijelentésével jön létre. A felek között a lényeges, vagy a felek bármelyike által lényegesnek minősített szerződési elemeket illetően akarategységnek kell lenni. Egybehangzó akaratnyilatkozat kell tehát a felek részéről atekintetben, hogy mit, mennyit, mikorra, mennyiért kell átruházni.. Ilyen lényeges elemmé válhat a méret- vagy színválaszték, a teljesítés helye, az ellenérték megfizetésének módja, vagy a fizetési biztosíték léte, vagy bármely más dolog, amit a felek fontosnak tartanak.
Megállapodhatnak úgy is, hogy a megrendelő egyes minőségi feltételeket (szín, minta, kivitel, stb.) a szerződéskötést követően egy meghatározott időpontig egyoldalúan meghatározhat. Ez a részbeni alakító jog azt a célt szolgálja, hogy rugalmasabban lehessen a kereslethez igazodni. Ilyen esetekben a szállítási szerződés már akkor létrejön, amikor a felek a minőségre vonatkozó egyes feltételek említett módon történő későbbi meghatározásában megállapodtak. 
Ha a felek megállapodása szerint a szállító későbbi időpontban fog mintát bemutatnia megrendelőnek:  “Ilyenkor a felek között a minőségben a szerződés aláírásakor még nincs megállapodás, ennek hiányában pedig nem jött létre a szerződés sem. A szerződés csak későbbi időpontban, akkor jön létre, amikor a szállító által bemutatott mintát a megrendelő elfogadta" (GK 73.).
b) A Ptk. a szerződéskötéssel kapcsolatban a minőség témakörét emeli ki.
-	a dolog minőségének meghatározására,
-	a minőség (és a mennyiség) megvizsgálási módjának rögzítésére,
-	a kifogásolás rendjének kialakítására hívja fel a szerződők figyelmét a jogalkotó.
A Ptk 380. §-a felsorolja, hogy milyen eszközöket ill. módszereket vehetnek a felek igénybe:
-	szabvány
-	műszaki feltétel
-	más előírás,
-	mindkét fél által ismert szokvány,
-	mindkét fél által ismert mintaszabályzat, 
-	minta,
-	részletes leírás.
6.2. A megállapodás alakszerűtlensége
A szállítási szerződés írásba foglalása nem kötelező. Nincs tehát jogszabály által előírt alaki érvényességi kellék. A gazdálkodó szervezetek az esetek döntő többségében megállapodásukat írásba foglalják.
6.3. Általános szerződési feltételek alkalmazása                                                                                          A szállítási szerződések gyakran általános szerződési feltételek használatával jönnek létre.Tartós gazdasági kapcsolatban álló gazdálkodó szervezetek között célszerű, ha a felek előre kidolgozzák és rögzítik azokat az előírásokat, amelyeket irányadóknak tekintenek jövőbeni kapcsolatukra.A gyakorlatban többnyire maguk a szállítók dolgoznak ki blankettákat.                                                                                                                                                               7. A szerződés megkötésétől a teljesítésig terjedő szakasz
7.1. Előszállítás
Előszállításról akkor beszélünk, ha a szállító a dolgot a szerződésben rögzített teljesítési időt megelőzően kívánja a megrendelő birtokába adni. Az előszállítás tilos. A szállító a határnapot vagy határidőt megelőzően nem teljesíthet a megrendelő beleegyezése nélkül. Abban az esetben, ha a megrendelő mégis korábban adja át a dolgot, az nem minősül jogi értelemben teljesítésnek, és az ellenérték sem válik esedékessé. Ilyenkor a felelős őrzés szabályai lesznek irányadóak. A megrendelőnek a dolgot a szállító veszélyére és költségére kell őriznie.

7.2. Készre- jelentés
A szerződéskötéstől a teljesítésig terjedő időszakban a feleknek fokozottan együtt kell működni. Az együttműködési kötelezettség elsősorban a másik fél tájékoztatását jelenti. A szállítót terhelő legfontosabb tájékoztatási kötelezettségek a készre jelentés és az akadályközlés.
A szállítási szerződésekben a teljesítés időpontjaként gyakran egy időszak (egy hónap, egy negyedév) szerepel. A szállító jogszerűen teljesít az időszak első és utolsó napján is. A szállító köteles a megrendelőt a teljesítés idejéről értesíteni. A készre-jelentés tehát a tényleges teljesítési időpont közlése. A szállító köteles megadni azt a konkrét napot a szerződésben meghatározott időszakon belül, amelyen a dolog fizikai átadására sor kerül. Ennek a tájékoztatásnak legalább három nappal kell a teljesítést megelőznie.
7.3. Akadályközlés
Az akadályközlés tájékoztatás a szolgáltatás várható késedelméről vagy meghiúsulásáról. Az akadályközlés is egy értesítési kötelezettség, amely a szállító kárenyhítési kötelezettségéből fakad, nem szünteti meg a szerződést, a szerződésszegés következményei alól sem mentesít. 
Ha a szállító az akadályközléssel egyidejűleg kezdeményezi a szerződés módosítását is, és ezt a megrendelő elfogadja, az már a szerződés módosítását jelenti. Ha - még a késedelem beállta előtt tett - a határidő hosszabbítására irányuló módosítási ajánlatot a megrendelő elfogadja, a szerződés a határidő tekintetben módosul. A megrendelő hallgatása nem jelent automatikusan beleegyezést.  A módosításhoz - a hallgatáson túl - ráutaló magatartás, vagy kifejezett elfogadás szükséges.
7.4. Objektív elállási jog
a) Az elállás olyan egyoldalú jognyilatkozat, amely a másik fél hozzájárulása nélkül is megszünteti a szerződést. Olyan jogosultság, amely alapján a megrendelő a szerződést egyoldalú nyilatkozatával indokolás nélkül megszüntetheti. Az indokolási kötelezettség hiánya nem csak annyit jelent, hogy nem kell a szállítóval közölni azt, hogy milyen körülmény miatt nem tart a megrendelő a szerződésben meghatározott dologra igényt. Az indokolásnélküliség jelentőségét az adja, hogy nincs szükség a másik fél súlyos szerződésszegésére, vagy a szerződésben meghatározott valamely más okra ahhoz, hogy a szerződést megszüntessék. Társadalmi méretekben takarékosabb megoldás, ha a jog nem ragaszkodik a célját veszített szerződés teljesítéséhez. 
b) Van néhány korlátja.
•	  Csak a megrendelőt illeti meg 
•	  Csak a teljesítésig gyakorolhatja jogát. A törvényszövegben szereplő “bármikor elállhat" megfogalmazást a GK. 16. számú állásfoglalás “átírta" az alábbiak szerint: “A megrendelő az ... elállási jogát mindaddig gyakorolhatja, amíg a szolgáltatás átadása és átvétele nem történt meg."
•	A megrendelő köteles a szállító kárát megtéríteni, azt a kárt, ami az elállásból fakad.
Az objektív elállás a megrendelő törvényben biztosított joga, e joggyakorlás folytán a szállítót ért kár megtérítése kártalanítás (nem kártérítés). Objektív elállási jog esetén a megrendelő köteles megfizetni a szállító kárát, míg szankciós elállás esetében a szerződést megszüntető fél követelhet kártérítést partnerétől, aki magatartásával okot adott az elállásra.
c) Az elállás tipikus jogkövetkezménye az eredeti állapot helyreállítása. Előfordulhat, hogy az eredeti állapot már nem állítható helyre, vagy nemzetgazdasági érdek, vagy különös méltánylást érdemlő egyéb érdek az in integnim restitutióval szemben áll. Ekkor bármelyik fél kérelmére a szerződést csak a jövőre nézve szűnteti meg a bíróság. Részteljesítés esetén, pl. a már teljesített szolgáltatásokat nem kell visszaadni. Értelemszerűen a feleknek ilyenkor is el kell számolni.
8. A teljesítés szakasza
8.1. A teljesítés helye
A Ptk. Kötelmi jog Általános részében elhelyezett norma szerint gazdálkodó szervezetek esetében a jogosult székhelye, telephelye, illetőleg fuvarozó közbejöttével történő teljesítés esetén a rendeltetési állomás minősül a teljesítés helyének. Szállítási szerződés esetén a megrendelő a jogosult, tehát a megrendelő székhelye, telephelye a teljesítési hely. A felek eltérően is megállapodhatnak.
A szállító számára kedvezőbb, ha saját székhelyén teljesíthet, mert így a teljesítésre korábban kerülhet sor, és korábban kaphatja meg az ellenértéket. Előnyt jelent a szállítónak, hogy nem neki kell szerződni a fuvarozóval, és nem neki kell viselni az ezzel kapcsolatos költségeket és kockázatokat. Amennyiben a teljesítés helye a szállító telephelye, és a megfelelő időben feladott értesítésre a megrendelő az átvételre nem jelenik meg, a szállító a terméket felelős őrzésbe veszi. Ilyenkor az ellenszolgáltatás esedékessé válik.
8.2. A teljesítés ideje
A szállítási szerződés teljesítésére a szerződés megkötését követő későbbi időpontban, vagy időszakban kerül sor. Raktárkészlet nélküli termelés esetén nemcsak a teljesítés napját, de napszakát is rögzítik. Jellemzően egy időszakot határoznak meg a szállítási szerződésben, amely időszakon belül bármikor jogszerű a teljesítés. Korábban a negyedév volt a szállítási szerződések tipikus időszaka, ma jellemzőbb az egy hónap, vagy két hét időtartam alkalmazása. 
8.3. A teljesítés módja
8.3.1. Mennviségi átadás-átvétel
A szállító a dolgot csomagolva és mérlegelve adja át. A csomagolásnak alkalmasnak kell lennie arra, hogy a dolog épségét a fuvarozás és a tárolás időtartama alatt megóvja.
Az átvétel első fázisában elegendő bruttó súly és darabszám szerint átvenni az árut. A csomagokat nem kell kibontani. A megrendelő joggal feltételezheti, hogy a csomagokban a csomagoláson feltüntetett mennyiségek találhatók. A csomagok számát és a teljes szállítmány súlyát az érdekeltek együttes jelenlétében kell megállapítani.
A mennyiségi átvétel második szakaszában a megrendelő már egyedül fejezi be a mennyiség ellenőrzését. Ezt az átvételtől számított nyolc nap alatt meg kell kezdeni és a megvizsgáláshoz szükséges idő alatt folyamatosan kell elvégezni.
8.3.2. Minőségmegvizsgálás
A minőség megvizsgálás szabályait részletes leírással vagy más módszerekkel a szerződésben rögzíteni kell. E szabályokat a teljesítés során be kell tartani.
Diszpozitív szabályként a Ptk. az átvevő telephelyét jelöli meg a minőség megvizsgálásának színteréül.
A megrendelő a minőség megvizsgálását haladéktalanul, de legkésőbb az átvételtől számított nyolc nap alatt meg kell kezdje és azt a megvizsgáláshoz szükséges idő alatt folyamatosan kell elvégeznie. Átvétel alatt a bruttósúly és darabszám szerinti átvétel értendő. A jogosult - ha jogszabály kivételt nem tesz - a körülmények által lehetővé tett legrövidebb időn belül köteles meggyőződni arról, hogy a teljesítés megfelelő-e.
Tömegcikk átvétele alkalmával - ha a szállítási szerződésben a megvizsgálás módja nem volt kikötve - a megrendelő a dolog minőségét csak a szokásos és elvárható mértékben - általában szúrópróbaszerűen - köteles megvizsgálni (GK 73. sz.).
Nem áll fenn megvizsgálási kötelezettség, ha a megrendelő a dolgot kicsomagolás nélkül három napon belül tovább küldi. Akkor, ha a megrendelő él “tranzitjogával", a mennyiségi és a minőségi vizsgálatot a címzett harmadik személynek kell elvégezni.
Azokat a tulajdonságokat, amelyeket minőségi tanúsítvány igazol, vagy amelyre a szállító jótállást vállalt, az átadás-átvétel során nem kell vizsgálni [Ptk. 283. § (2) bek.].

8.3.3. Kifogásolás
Ha a megrendelő a vizsgálat során minőségi hibát észlel a törvénynél .fogva két dologra köteles:
•	a hibát haladéktalanul közölni köteles a szállítóval és
•	szavatossági igényét is meg kell jelölnie.
A  minőségi hibák kifogásolásának szabályait részletes leírással vagy más módszerekkel a szerződésben rögzíteni kell. 
8.4. Teendők a fuvarozóval szemben
Akkor, ha a küldemény sérülten, hiányosan érkezik csak záros határidőben, precíz alakiságok betartásával megtett igényérvényesítés alapján lehet sikerrel fellépni a fuvarozóval szemben. A fuvarozóval a szállító áll jogviszonyban, mégis a megrendelő köteles a fuvarozóval szembeni intézkedések megtételére. A megrendelő az általa tett intézkedésekről köteles a szállítót haladéktalanul értesíteni.
Az esetleges mulasztás, késedelem jogkövetkezményei a megrendelőre települnek. A megrendelő nem követelheti azoknak a károknak a megtérítését a szállítótól, ill. felel azokért a károkért, amelyek a fuvarozóval szemben érvényesíthetőek lettek volna.
8.5. Az ellenérték teljesítése
A szállítói szolgáltatás és a megrendelői ellenszolgáltatás a teljesítéskor egyidejűleg esedékes.
A felek eltérően is megállapodhatnak és előírhatják, hogy valamelyik félnek elöl kell járnia a teljesítéssel. Az a fél, akinek a szolgáltatással elől kell járnia megfelelő biztosíték hiányában saját szolgáltatását megtagadhatja a Ptk. 281. § (2) bekezdésében felsorolt esetekben.
9. A szerződésszegés
9.1. Késedelem
A teljesítés időleges elmaradásának nincs speciális jogkövetkezménye. Gyakori, hogy a szállítási szerződések a késedelem tartamától függő kötbérrel szankcionálják a teljesítési határidő, ill. az időszak utolsó napjának elmulasztását.
9.2. Hibás teljesítés
9. 2.1. Hibás teljesítési kötbér
A hibás teljesítésnek gyakran alkalmazott jogkövetkezménye a kötbér. 
9 2.2. Igényérvénvesítés a közreműködővel szemben
A Ptk. időben megnyújtja a szállító közreműködőjének helytállási kötelezettségét. A közreműködő hibás teljesítése alapján a szállítót felelősség terheli a megrendelővel szemben.
A szállító mindaddig érvényesítheti jogait a közreműködőjével szemben, amíg a megrendelővel szemben helytállni köteles. 
A közreműködővel szembeni igényérvényesítés időbeni megnyújtásának az előfeltétele a minőség megvizsgálásának határidőn belüli elvégzése a szállító által.
Csak a rejtett hibákra vonatkozik a meghosszabbodott igényérvényesítési határidő. Ha a szállító azért nem fedezte fel a közreműködő hibás teljesítését, mert jogszabályban rögzített minőségmegvizsgálási kötelezettségét elmulasztotta, vagy késve teljesítette, akkor igényérvényesítési lehetősége nem hosszabbodik meg.
Nem csupán a kártérítés 5 éves határideje, hanem a szavatossági és jótállási igények érvényesítésére vonatkozó határidők is meghosszabbodnak a közreműködővel szemben.

4. A MEZŐGAZDASÁGI TERMÉKÉRTÉKESÍTÉSI SZERZŐDÉS
1. A mezőgazdasági termékértékesítési szerződés gazdasági szerepe
Jogalkotó az adásvételtől elkülönítette és sui generis szerződéstípussá tette a mezőgazdasági termékértékesítési szerződést. A felek kapcsolatában az átlagos szintet meghaladó együttműködésre van szükség, miközben - a mezőgazdaság sajátosságai folytán - az átlagosnál jobban különbözik a felek gazdasági pozíciója.

1.1. A felek gazdasági tevékenységének szervezése
A  mezőgazdasági termékértékesítési szerződés alapján a felek között tartós jogviszony alakul ki. A  kötelezett számára piacot, a jogosultnak árut biztosít (a szállítási szerződések kapcsán látott módon). A megrendelő nemcsak a piaci kívánalmak továbbításával befolyásolja a termelést (termékváltásra, fajtaváltásra, magasabb minőségre ösztönöz), hanem sokszor vetőmag, szaporító anyag biztosításával, vemhes jószág, növendék állat kihelyezésével, növényvédő szer, takarmány átadásával esetleg know-how rendelkezésre bocsátásával közvetlenül is segíti partnere gazdálkodását.
1.2. A mezőgazdasági termékértékesítési szerződés fajtái
A mezőgazdasági termékértékesítési szerződés olyan sui generis szerződés, amely a mezőgazdasági termékek forgalmazására és a mezőgazdasági tevékenység szervezésére szolgál. Három, egymástól sok tekintetben különböző jellegű ügyletet takar.
a) Alapesetben tulajdonátruházó szerződés, amely áruk későbbi átadására irányul. A szerződés értelemszerűen agrár jellegű termékek birtokának és tulajdonjogának átruházására irányul. A birtokbaadás és a tulajdonátszállás a szerződéskötéshez képest későbbi időpontban következik be.
b) A másik tipikus formája sok tekintetben a vállalkozási szerződéshez áll közel. Itt is mezőgazdasági tervékek későbbi átadására kerül sor (eredmény), de a szerződés nem a mezőgazdasági termés mennyiségét, hanem az agrártermék előállításával kapcsolatos kötelezettségeket tartalmazza. A felek a megművelendő föld nagyságát, a hizlalandó állatok számát rögzítik a szerződésben. Az, hogy a termés mekkora lesz, a felhizlalt állatok milyen súlyt értek el, sok tekintetben a felek akaratán, eljárásának gondosságán kívüli körülményektől függ. A szerződés arra a termésre, szaporulatra szól, ami a szerződésben rögzített tevékenység eredményeképpen jön létre.
c) A több évre szóló mezőgazdasági szerződések egyes fajtái a társasági szerződéseknél tapasztalható kockázat-közösséget és a keletkező nyereségen való osztozást is célul tűzik ki.
1.3. A mezőgazdaság sajátosságai
A mezőgazdasági termékértékesítési szerződésre vonatkozó jogi normák “méltányolják" azt, hogy nagyszámban léteznek a termelő tevékenységétől független kockázatok.
 A jogalkotó védi a gyengébb érdekérvényesítő képességgel rendelkező termelőt. A gazdasági helyzetben bekövetkezett erőeltolódást (az egyensúly hiányát) a szabályozás bizonyos fokig ellensúlyozni kívánja
 Néhány példa: 
a) A növénytermesztésre jelentős hatást gyakorolnak a természeti tényezők. A napsütéses órák száma, a csapadék mennyisége és megoszlása befolyásolják, hogy a termés mikorra érik be. A jog nem kényszeríti a termelőt arra, hogy mindenképpen “várja meg" a szerződésben meghatározott teljesítési időpontot. A jogalkotó a mezőgazdasági termékértékesítési szerződések kapcsán a teljesítési határidőt rugalmasan kezeli.
b) A természeti körülmények, új betegségek (pl. tűzelhalás), kártevők meghatározzák a termés mennyiségét, minőségét. Sárándi professzor szerint “a mezőgazdaság nem gyár, a paradicsom nem anyacsavar." Az állattenyésztésben a járványok és a felhasznált takarmány minősége jelent aránytalan kockázatot. A mezőgazdasági termelés kockázatait veszi figyelembe a jogi szabályozás a kisebb termésből származó “szerződésszegés" enyhébb elbírálása kapcsán 
c) A mezőgazdasági termék a termelési ciklus végén tömegesen kerül a piacra és emiatt túlkínálat jelentkezik. A mezőgazdasági termékek piacán a keresleti és kínálati viszonyok alakulása folytán felvásárló kedvező helyzetben van a termelővel szemben. Ennek jogi ellensúlyozására szolgálnak a jogosuld késedelem idején irányadó kárveszélyviselésre a teljesítés helyére és a fuavarozóval szembeni megrendelői kötelezettségekre vonatkozó normák.
2. A mezőgazdasági termékértékesítési szerződés fogalma, jogforrása
.,Ptk. 417.§ (1) A mezőgazdasági termékértékesítési szerződés alapján a termelő meghatározott mennyiségű, maga termelte terményt, terméket vagy saját nevelésű, illetőleg hizlalású állatot köteles kikötött későbbi időpontban a megrendelő birtokába és tulajdonába (kezelésébe) adni, a megrendelő pedig köteles a terményt, terméket, illetőleg állatot átvenni és az ellenértékét megfizetni.
(2) A szerződés tárgya valamely terméknek meghatározott területen megtermelése, továbbá állat nevelése vagy hizlalása is lehet.
(3) Gazdálkodó szervezet a nem maga termelte termény, termék és a nem saját nevelésű, illetve hizlalású állat továbbadására is köthet mezőgazdasági termékértékesítési szerződést."
A termelő agrártermék szolgáltatására vállal kötelezettséget úgy, hogy a birtokba adásra és a tulajdonjog átruházására a szerződéskötéshez képest későbbi időpontban kerül sor. A mezőgazdasági termékértékesítési szerződés dologszolgáltatásra irányuló áruszerződés: a termelő főkötelezettsége az agrártermék átadása. A szerződés második fajtájánál a mezőgazdasági jellegű munkavégzés (növénytermelés, állat nevelése, hizlalása), és e tevékenység tárgyiasult eredményének a jogosult tulajdonába adása a fő kötelezettség (eredménykötelmi jelleg). A mezőgazdasági termékértékesítési szerződést a Ptk. XXXVI. fejezete [Ptk. 417-422. §] szabályozza.  (1993. évi XCII. Törvény) 
A Ptk. 422. § (4) alapján a mezőgazdasági termékértékesítési szerződésre eltérő jogszabályi rendelkezés hiányában az adásvétel, illetve a vállalkozás szabályait kell megfelelően alkalmazni. 
A mezőgazdasági termékértékesítési szerződéshez szorosan kapcsolódnak egyéb jogszabályok is, amelyek jelentősen befolyásolhatják a terhelő jövedelmét (pl. az állami felvásárlással garantált árak, árkiegészítések, exporttámogatás, stb.).
3. A szerződés alanyai
Mezőgazdasági termékértékesítési szerződés kétpólusú ,jogügylet. A kötelezettet “termelőnek", a jogosultat “megrendelőnek" hívják.
Szerződést mind megrendelőként, mind pedig termelőként bárki köthet. Többnyire gazdálkodó szervezetek kötnek ilyen szerződést. Kötelezetti oldalán igen gyakran egyéni vállalkozó áll, aki szintén gazdálkodó szervezetnek minősül. 
4. A szerződés tárgya
4.1. Közvetlen tárgy
A szerződés közvetlen tárgyaként szereplő magatartás a termelő oldalán halasztott tulajdonátruházás és/vagy mezőgazdasági termelő tevékenység folytatása. Eshetőlegesen a nyereség ill. veszteség megosztására is sor kerülhet.

4.2. Közvetett tárgy
A szerződések tárgya mezőgazdasági termény, termék és állat. A mezőgazdasághoz szorosan kapcsolódó ipari termékek - traktor, növényvédő szer, táp stb. - nem tárgyai a mezőgazdasági termékértékesítési szerződéseknek. Az ilyen dolgok tulajdonának későbbi átruházására szállítási szerződés köthető, azonnal beszerzésük adásvétel útján oldható meg.
Gazdálkodó szervezet az általa beszerzett agrártermékre is köthet mezőgazdasági termékértékesítési szerződést, egyéb jogalany csak maga termelte terményt, terméket, saját nevelésű, hizlalású állatot szolgáltathat e szerződéstípus keretében. A szolgáltatás tehát a gazdálkodó szervezetnek nem minősülő személyek tekintetében zártfajú, mely ténynek a szerződés lehetetlenülése kapcsán van jelentősége. Jelentős számban csak egyéni vállalkozónak nem minősülő mezőgazdasági kistermelők kötnek mezőgazdasági termékértékesítési szerződést.
A megrendelő - amikor saját tevékenységével előmozdítja a termelő tevékenységét - vetőmagot, szaporító anyagot. vegyszert, növényvédő szert illetőleg tenyészállatot, növendék állatot, takarmányt és know-how-t biztosíthat. A szállítási szerződésnek a szabályai alapján kell elbírálni az ezekkel kapcsolatos szerződésszegést.

5, A szerződés tartalma
A termelő főkötelezettsége az agrártermék -szerződéskötéshez képest későbbi - birtokba adása és tulajdonjogának átruházása.
A Ptk. a tulajdonba adás alternatívájaként említi a kezelésbe adást is, amelynek az állami tulajdonú szerződők között volt jelentősége korábban
A megrendelőnek két fő kötelezettsége van: át kell vegye az agrárterméket és meg kell fizesse az ellenértéket.

6. Szerződéskötés
A feleknek legalább a szerződés lényeges elemeiben meg kell állapodniuk. A szerződő feleknek akarategységre kell, hogy jussanak a szolgáltatás tárgyának minőség, mennyiség és választék szerinti meghatározása; a teljesítés ideje, valamint az ellenszolgáltatás tekintetében, továbbá minden olyan kérdésben. amelyet bármelyikük fontosnak minősít. A konszenzussal létrehozott szerződés érvényességéhez írásba foglalás szükséges, bár ennek elmulasztása orvosolható.
6.1. A lényeges elemek meghatározása a szerződésben
a) A szolgáltatás tárgyának meghatározása értelemszerűen a mezőgazdasági termék sajátosságának megfelelő mértékegységben (tonna, liter, darab, stb.) történik.. Amikor a szerződés tárgya valamely terméknek meghatározott területen megtermelése, akkor a felek a mennyiséget meghatározhatják vagy az általuk meghatározott terület teljes termésében, vagy annak egy részében. Amikor állat nevelésére szól a szerződés, a mennyiség az állat teljes hozama (pl. gyapja, teje stb.) vagy ennek hányada. Akkor, ha állat hizlalására szól a szerződés, a mennyiség tipikusan maga a felhizlalt állat, vagy a tenyészállat felhizlalt szaporulata.
b) A minőséget, a minőség és a mennyiség megvizsgálásának módját, a minőségi és a mennyiségi kifogásolás rendjét meghatározhatják szabványra vagy más előírásra, mindkét fél által ismert szokványra vagy mintaszabályzatra utalással vagy szabatos leírással. Itt is irányadó mindaz, ami a szállítási szerződés kapcsán rögzített. 
A mezőgazdasági termékértékesítési szerződés sajátossága, hogy amikor a szerződés tárgya maga termelte termény, termék, illetőleg saját nevelésű vagy hízlalású állat, akkor önmagában ez a megjelölés jelent bizonyos minőséget is, hiszen a termelés a felek által előre ismert helyen és körülmények között, az adott termelőtől megszokott gondossággal történik.
c) A több évre szóló mezőgazdasági szerződésnél a vételárat nem kell megállapítani a szerződéskötés során. Az ellenértékben való megegyezés nélkül is beszélhetünk konszenzusról a felek között.
6.2. Alakszerűségi követelmény
a) A mezőgazdasági termékértékesítési szerződés érvényesen csak írásban köthető meg. A feleknek legalább a szerződés lényeges tartalmi elemeit írásba kell foglalniuk. Az írásbeliség követelménye legalább egyszerű okiratba foglalást jelent.
b) Az írásba foglalás elmulasztása esetében is érvényesnek kell tekinteni a szerződést, ha bármelyik fél a szerződésből szárinazó kötelezettségeit teljesítette. 
Rendkívül csekély mértékű részteljesítés nem eredményezi a szerződés érvényes létrejöttét. A jóvátehetetlenül elkésett kötelezettségteljesítés sem eredményezheti a szerződés érvényessé válását.
7. A szerződés létrehozásától a teljesítésig terjedő szakasz sajátosságai
A szerződés megkötése és a teljesítés időben elválik. A felek között tartós kapcsolat jön létre. 
7.1. Teljesítést elősegítő szolgáltatások
A felek a törvény szerinti kötelezettségeket meghaladó szolgáltatásokat nyújthatnak egymásnak.. A szolgáltatásokhoz gyakran tájékoztatási kötelezettség is kapcsolódóik.
Gyakori, hogy a megtermelt terményt átmenetileg a termelő raktáraiban, helységeiben tárolják. Ennek során a termény minőségének megóvásához szükséges tevékenységekről gondoskodni kell. A tárolás és a búza átforgatása a termelő részéről a megrendelőnek nyújtott szolgáltatás.
Ahhoz, hogy a szolgáltatás és annak igénybevétele jogi kötelezettséggé váljon, a feleknek abban meg kell állapodniuk. A Ptk. szövege szerint a megállapodásnak magában a mezőgazdasági termékértékesítési szerződésben kell megtörténni.
7.2. Termeltetési kapcsolat
Gyakori, hogy a megrendelő termeltetőként lép fel. A felek közötti intenzív együttműködés keretében a megrendelő egyfelől know-how jellegű információt nyújt a termelőnek a termelési folyamathoz, másfelől szolgáltatásaival elősegíti a másik fél teljesítését. Sokszor előfordul, hogy a vetőmagot vagy más szaporítóanyagot a megrendelő szolgáltatja.
Ha a vetőmagot vagy más szaporítóanyagot a megrendelő szolgáltatja, a tervelő csak ezt használhatja fel. Nem használható fel azonban az a vetőmag, szaporítóanyag, amellyel kapcsolatban a termelő minőségi kifogással élt, és azt a megrendelő elfogadta, vagy a minőség meghatározására jogosult szerv a minőségi hibát megállapította.
7.3. Elszámolás
A mezőgazdasági termelés fokozottan kockázatos, a külső körülmények hatásának kitett tevékenység. Ezt a kockázatot a termelő viseli. Nem hivatkozhat arra, hogy a termelés eredményéből a megrendelő által nyújtott szolgáltatások megtérítésére sem futja. Az általa átvett értéket a szerződésben meghatározott időpontban ki kell, hogy egyenlítse, ill. meg kell, hogy fizesse.
7.4 Értékcsökkenés
Az agrártermék sajátossága, hogy feldolgozatlan állapotban nem tárolható változatlan minőségben egy bizonyos időhatáron túl. Ugyanez vonatkozik a szaporítóanyagokra, vetőmagvakra, tenyészállatokra. Az átvételi késedelemmel okozott értékcsökkenés annak a félnek a terhére esik, aki ilyen termékek átvételére köteles és e kötelezettségének késedelmes tesz eleget. A késedelmes fél mentesül az értékcsökkenés viselésének kötelezettsége alól, ha bizonyítja, hogy az értékcsökkenésért a másik fél felelős. A késedelemért felelős fél az értékcsökkenésért közvetlenül nem felelős, mégis az  ő terhére esik. Ahhoz, hogy mentesüljön, neki kell bizonyítani a másik fél felelősségét. A Ptk. által ritkán alkalmazott “rábizonyítás" kötelezettsége érvényesül. Nem a partnernek kell kimentenie magát, hanem a késedelemben lévőnek kell bizonyítania partner felelősségét. A bizonyítás sikertelenségének kockázatát a jog a késedelembe eső félre telepíti.
7.5. Akadályértesítési (akadályközlési) kötelezettség
Akadályértesítési (akadályközlési) kötelezettség terheli a feleket. A Ptk. mindkét felet kötelezi arra, hogy szerződő partnerét haladéktalanul értesítse, ha a szerződésben vállalt bármely kötelezettség teljesítése előre nem látott akadályba ütközik. A tájékoztatásnak minden lényeges kérdésre ki kell terjedni, pl. késedelemről, vagy meghiusulásról van e szó, csak a vállalt kötelezettségek egy része, vagy teljes köre érintett, várhatóan mikor hárul el az akadály stb. Az akadályközlés tipikusan a termelő oldalán fordul elő
Nem terheli akadályközlési kötelezettség a felet, ha az akadályt a másik félnek közlés nélkül is ismernie kellett, pl. országos természeti katasztrófa kapcsán.
Az akadályközlési kötelezettség elmulasztásának külön nevesített szankciója nincs, elmulasztását a szerződésszegés elbírálása során kell figyelembe venni. Az akadályértesítési kötelezettség elmulasztása a kárenyhítési kötelezettség megszegését jelentheti. Kár keletkezhet amiatt, hogy a másik fél nem tud megfelelő és kellően hatékony intézkedéseket termi. 
8. A teljesítés
8.1. A teljesítés ideje
a) A mezőgazdasági termékértékesítési szerződés teljesítésére a szerződéskötéshez képest későbbi időpontban kerül sor. A teljesítés pontos időpontját a felek a szerződésben rögzítik.
A teljesítés időpontjaként a felek megállapíthatnak:
1.	egy napra pontosan megállapított teljesítési időpontot (határnapot),
2.	véghatáridőt, vagy
3.	egy teljesítési időszakot.
A teljesítés naptári nap pontosságú meghatározása szántóföldi növények esetében általában nem jellemző. Az állattenyésztésben a teljesítési határnap sokkal gyakoribb, mint a növénytermesztésben. A véghatáridő és a teljesítési időszak mindkét mezőgazdasági ágban jellemző.
b)  A Ptk. tekintettel van arra, hogy a termés korábban beérhet, a jószág korábban elérheti a vágósúlyt, mint ahogy azt eredetileg tervezték. A termelő a teljesítési határnap, illetve határidő kezdete előtt is teljesíthet. A szállítási szerződéssel ellentétben az előszállítás megengedett. A termelő köteles a teljesítés megkezdéséről a megrendelőt előzetesen értesíteni. A termelő olyan időben kell értesítse a megrendelőt, hogy az átvételhez szükséges felkészülési idő rendelkezésre álljon. Az értesítés elmulasztásából eredő kárért a termelő a felelős.
A Ptk. nem követeli meg a megrendelő értesítését akkor, ha egy teljesítési időszakot határoztak meg teljesítési időpontként és a teljesítésre ezen időszakon belül kerül sor. Szállítási szerződés esetén érvényesül ilyen tájékoztatási kötelezettség, mezőgazdasági termékértékesítési szerződés kapcsán csak az előszállításhoz kapcsolódik. 
8.2. A teljesítés helye
A teljesítés helye a termelő telephelye. Minden esetben a kötelezett telephelye a teljesítés helye, akkor is. ha a szerződő felek gazdálkodó szervezetek, sőt akkor is, ha a teljesítéskor fuvarozót vesznek igénybe.
A teljesítés helyére vonatkozó szabály diszpozitív, tehát a felek eltérhetnek tőle.

8.3. A teljesítés mennyisége
A termelő jogosult a szerződésben kikötött mennyiségnél tíz százalékkal kevesebbet teljesíteni. A szerződésben megjelölt és a még jogszerű teljesítésnek minősülő mennyiség között az eltérés a törvény szerint 10% lehet.
A hatályos szabályok alapján a szerződésben rögzített mennyiségnél többet a megrendelő nem köteles elfogadni.
A szerződés szerinti mennyiségtől való eltérés szabálya diszpozitív norma, tehát attól a felek négyféle módon is eltérhetnek:
1.	kizárhatják az eltérés lehetőségét a szerződésben rögzített mennyiségtől,
2.	10%-nál kisebb mértékű eltérést engednek csak meg,
3.	10%-nál nagyobb eltérést is megengednek,
4.	a szerződésben rögzített mennyiség túllépését is jogszerűnek ismerhetik el.
8.4. A teljesítés módja
Fuvarozó közbejöttével történő szállítás esetén a megrendelő köteles - a termelő érdekében - a fuvarozóval szembeni igény érvényesítéséhez szükséges intézkedéseket megtenni, és erről a termelőt haladéktalanul értesíteni. E feladatra gyakran fuvarozókat is igénybe vesznek a termelők. A megrendelő a fuvarozóval általában nem áll szerződéses kapcsolatban. A megrendelő köteles  pl. az áru mennyiségét és minőségét ellenőrizni, a fuvarokmányban rögzített adatoktól való eltérés esetén részletes kárjegyzőkönyvet felvenni és mindezekről a termelőt haladéktalanul értesíteni. Ha a megrendelő e kötelezettségének nem tesz eleget. ennek szankciójaként nem követelheti a termelőtől azon kárainak megtérítését, illetőleg az ő megrendelőjével szemben felel a termelőnél bekövetkezett olyan károkért, amelyek a fuvarozóval szemben egyébként érvényesíthetőek lettek volna.

8.5.. Az ellenszolgáltatás
Visszterhes szerződések esetében általános szabály, hogy a szerződésnek tartalmaznia kell a szolgáltatással szembenálló ellenszolgáltatás mértékét kivéve pl. a több évre szóló mezőgazdasági termékértékesítési szerződést.
A felek által a szerződésben megállapított, kialkudott ellenérték a teljesítéssel válik esedékessé. Abban az esetben, ha a megrendelő a teljesítést elősegítő szolgáltatást nyújtott a termelőnek, aki azt nem fizette meg. a teljesítéskor beszámításra kerül sor.
9. Szerződésszegés
9.1. A szerződésszegés.fajtái
A tipikus esetei: késedelem, hibás teljesítés, teljesítés megtagadása, lehetetlenülés 
A szerződés lehetetlenülésének, vagy részbeni lehetetlenülésének viszonylagos gyakori előfordulása az időjárási körülmények folytán következik be.
Nem ritka a teljesítés megtagadása sem. 
Túlkínálat esetén a megrendelő, áruhiány esetén a termelő “eshet kísértésbe''. Nagy termés esetén a megrendelő megtagadja a szerződött áru átvételét, mivel a piacon jóval olcsóbban szerezhet be ugyanolyan terméket. A kis termés általában áremelkedést indukál, ilyenkor a termelő igyekszik kibújni. 
9.2 Jogkövetkezmények
a) A késedelem kapcsán az átvételi kötelezettség késedelmes teljesítéséhez kapcsolódóik speciális jogkövetkezmény. Az átvételi késedelem ideje alatt a szolgáltatás természete miatt bekövetkezett értékcsökkenés a késedelemért felelős fél terhére esik. kivéve, ha bizonyítja, hogy az értékcsökkenésért a másik fél felelős .
b) Az akadályértesítési kötelezettség elmulasztását a szerződésszegés elbírálása során kell figyelembe venni.
c) A kötbér viszonylag gyakran alkalmazott jogkövetkezménye a szerződésszegésnek.
d) Mezőgazdasági termékértékesítési szerződés esetén az előszállítás nem jogellenes, a termelő a teljesítési határnap, illetve határidő kezdete előtt is teljesíthet. Az előszállításnak nincsenek szankciói. 
10. A több évre szóló termékértékesítési szerződés
A több évre szóló termékértékesítési szerződés révén a felek a tartós jogviszony keretében közelebb kerülnek egymáshoz, lobban megismerik a másik igényeit és lehetőségeit. 
Három csoportját különböztethetjük meg.
a) Az első csoportba tartozó szerződéseknek nincs több fogalmi ismérvük, mint amit maga a név kifejez. Az ilyen szerződések hosszabb időszakra, legalább két évre jönnek létre. A szerződésben a feleknek nem kell az árban megállapodniuk. Nem arról van szó, hogy a feleknek ne kellene meghatározni az árat, csak arról, hogy azt nem magában a több évre szóló mezőgazdasági termékértékesítési szerződésben és nem a kapcsolat teljes tartamára vonatkozóan kell meghatározni. A több évre szóló mezőgazdasági termékértékesítési szerződés létrejön az ár meghatározása nélkül is. Ebben a kérdésben a jogalkotó nem várja el a felek konszenzusát. A feleknek az egyes gazdasági évekre szóló szerződésekben az árban meg kell állapodniuk.
b) A termelést, a feldolgozást vagy az értékesítést a felek közös kockázatviselés mellett is végezhetik ami a felek magatartásának körén kívüli eseményekből fakadó károk és veszteségek megosztását jelenti. Ha a termelésre vonatkozik a közös kockázatviselés, akkor a megrendelő az, aki részt vállal a termelő tevékenységének kockázatában. A feldolgozás, értékesítés közös kockázata azt jelenti, hogy a termelő az, aki vállalja, hogy egy másfajta tevékenység előre nem látható veszteségének egy részét viseli. Ez utóbbi esetekben a felek már a mezőgazdasági termékértékesítési szerződés tárgykörén kívül eső, de ahhoz szorosan kapcsolódó, annak gazdasági folytatását jelentő tevékenységekre nézve működnek együtt.
c) A felek nyereségmegosztásban is megállapodhatnak a több éves mezőgazdasági termékértékesítési szerződés keretében. Ebben az esetben még kevésbé fontos, hogy egymás között milyen árat állapítanak meg. Ehelyett azt kell tisztázniuk, hogy az egyesített tevékenységük eredményeként létrejövő értékhez milyen arányban járulnak hozzá. Azt kell rögzíteni a szerződésben, hogy a mezőgazdasági termelés, pl. 60%-át, míg a piackutatás, értékesítés és fuvarozás 40%-át jelenti a közös tevékenységnek. Ilyenkor a megrendelő által végzett “továbbértékesítés" során elért árbevételen kell 60-40%-os arányban osztozkodni (eldöntendő természetesen a költségek viselése, megtérítésének ideje stb.). Akkor, ha a felek a több évre szóló mezőgazdasági termékértékesítési szerződést a feldolgozásra is kiterjedő nyereségmegosztással hozzák létre, már a társasági jogviszonyokhoz nagyon közel álló, nagyon intenzív szerződéses kapcsolatba kerülnek, amelybe mindkettőjük teljes tevékenységét bevonják.
5.A CSERESZERZŐDÉSEK SAJÁTOSSÁGAI A HAZAI ÉS A NEMZETKÖZI KERESKEDELEMBEN (BARTER)
1. A szerződés gazdasági szerepe
A barter-ügylet elsősorban a nemzetközi kereskedelemben ismert fogalom.
A pénz nélküli kereskedés a nagy világgazdasági válságok időszakában vált jelentőssé nemzetközi szinten is A pénzhiány természetes következményeként jelentek meg a kétoldalú megállapodások, amelyekben a szolgáltatást teljesítő fél ellenszolgáltatásként a pénz helyett általánosan elismert csereeszközt fogadott el. Ez a helyzet jellemezte a világháborút követő időszakot is.
Napjainkban a barterkereskedelem egyre nagyobb mértékben jelenik meg a fejlett országok belföldi kereskedelmében is, amelyet nagymértékben elősegít az elektronikus eszközök bekapcsolása az ügyletkötésekbe. Figyelemmel arra, hogy a világhálón nincsenek határok, a számítógépes barterközpontok nemzetközi kapcsolatai révén a fejlett országok cserekereskedelme egyetlen “barter-piacon" bonyolódhat. 
2. A szerződés fogalma és jellege
A  nemzetközi és a hazai gyakorlat egységesen használja tágabb értelemben, amikor is a csereügyletek valamennyi formáját átfogó, általános kategóriát ért alatta és szűkebb értelemben a klasszikus nemzetközi árucsereügylet jelölésére.
A cserekereskedelemben nemzetközi szinten létező ügylettípusok:
-	barter,
-	kompenzációs ügylet, 
-	viszontvásárlás,
-	visszavásárlási, 
-	offset ügylet.

2.1. Barter
A barter-ügylet klasszikus árucsere-ügylet, amelyhez nem kapcsolódik pénz, a csere egyszerű naturális árucsere.
Az árukat csak mennyiségben kapcsolják össze, s a szerződésben a felek azt vállalják, hogy az egyik fél a másiknak meghatározott mennyiségű árut ad, s tőle cserébe ugyancsak meghatározott mennyiségű árut fogad el a másik fél. Általában rövidlejáratú ügylet, s a kétirányú árumozgás időben rendszerint egybeesik.

2.2. Kompenzációs ügylet
A felek ugyan kölcsönös áruszállításban állapodnak meg, de az áruszállítások értékét már valamilyen valutában is kifejezik.
Két formája:
a) A teljes kompenzáció esetén az exportőr a szállított áru ellenértékéért teljes egészében árut vásárol (quasi barter). Nincs fizetést célzó valutamozgás - annak ellenére, hogy az áruszállítást a szerződés szerinti valutában számlázzák a felek -, miután az eredeti exportőr áruja ellenértékéhez csak akkor jut hozzá, ha a vevő a csereárut leszállította. A viszontvásárlási (-szállítási) kötelezettség harmadik félre ruházható.
b) A részleges kompenzációs ügyletnél az áru ellenértékének csak meghatározott százalékáért fogad el árut az exportőr.
2.3. Ellenügylet, viszontvásárlás (parallel trading)
Mindig két adásvételt kötnek a felek. Az egyik szerződés áruszállításra vonatkozik, a másik viszontvásárlásra, amelyben arra kötelezi magát az exportőr, hogy áruja értékének meghatározott százalékáért partnerétől árut vásárol vagy vásároltat meghatározott időn belül.
Az árumozgásokat minden esetben pénzmozgás kíséri, de a viszontvásárlással a felek mégis egyfajta árucserét bonyolítanak le. 
2.4. Visszavásárlási ügylet (buy back)
A csereügyletek hosszúlejáratú formája, amelyben a gyártók, szállítók abban állapodnak meg partnerükkel, hogy a termék ellenértékét a berendezéssel előállított eredménytermékkel fizetik meg. Rendszerint igen nagy értékű ügyletkötésekről van szó, amelyeknél a bankok megjelenése is jellemző. A csereáru szállítására csak hosszú idő múlva kerül sor, ami szükségessé teszi, hogy a szerződésben meghatározott árakat felülvizsgálják s a világpiaci árakhoz igazítsák, csökkentve ezáltal az ilyen ügylettel járó árkockázatot. Olyan létesítményeknél, ahol az eredményesség kockázatával is számolni kell, általában a megállapodás a kockázatmegosztásra is tartalmaz rendelkezéseket. Az exportőr számára komoly kockázatot jelenthet az eredménytermék nem megfelelő minőségű volta, vagy időközben korszerűtlenné válása, amely kockázatok minimálisra csökkentésére törekszik a szerződés tartalmának kialakítása során.
2.5. Offset ügylet
A teljesség kedvéért említjük azt a sajátos csereügyletet, amely a nemzetközi piacon a repülőgép-, hadi- és az űripar, csúcstechnológiák, kommunikációs berendezések, számítógépes rendszerek nagy értékű termékeinek, szolgáltatásainak csereügyleteit takarja, s a szerződő felek bonyolult kapcsolatrendszerét teremti meg. Az ilyen ügyletnél az exportőr arra vállalkozik, hogy vevője termékeinek piacot talál, azokat piacra segíti (indirekt offset), de a felek az együttműködéstől a közös beruházásokig többféle módon összekapcsolódhatnak (direkt offset). Amíg tehát az indirekt offset-ben marketing, illetve közvetítői tevékenységet vállal vevője részére, a direkt offsetben vevője országának gazdasági fejlődéséhez járul hozzá. (Ez utóbbira példaként említhető ügyletben X ország komplett földi és légvédelmi elhárító rendszert vásárol 2 milliárd dollárért, amelyet úgy teljesít, hogy 70%-át olajban fizeti meg, míg az ellenszolgáltatás fennmaradó 30%-át a szállítóval közös vállalkozásba fekteti.)
3. A jogviszony keletkezése
A nemzetközi kereskedelemben is a felek egybehangzó akaratnyilatkozatával jönnek létre a szerződések.
Kikényszerített csereügyletekről, amelyek leginkább állami akarat-elhatározásból jönnek létre s amelyekben hiányzik a felek részéről a tényleges ügyleti akarat.
Kényszerű barter-ügylet jön létre akkor is, amikor valójában a felek akaratnyilatkozata nem barter-ügyletre irányult és a vevő fizetési készségének, vagy fizetőképességének hiánya alakítja át utólag barterré az ügyletet.
A barter-ügylet és a kompenzációs ügylet egyetlen szerződésben fogalmazódik meg.
Az ellenügyletnél, vagy viszontvásárlási ügyletnél a felek általában két ügyletet kötnek: két adásvételi szerződést, amelyből az egyik az eredeti áruszállításra vonatkozik, a másik a viszontvásárlásra. Előfordul, hogy a viszontvásárlási kötelezettséget egy harmadik szerződésben fogalmazzák meg. (Pl. rögzítik, hogy a második szerződés csak akkor valósul meg, ha az első is teljesül.)
4. A jogviszony alanyai
Mindkét oldalon megjelenhetnek:      
-	államok (kormányok),
-	bankok,
-	kereskedők.
Tipikusan két alany jelenik meg (zárt ügylet), de ismert olyan is, amikor több alany kapcsolódik az ügylethez, s minden résztvevő árut kap és ad (az ín. többlábú körügyletek).

5. A jogviszony tárgya
a) A közvetlen tárgya a kölcsönös tulajdonátruházás, a csereügyletnél ugyanis mindegyik fél eladó a saját terméke vonatkozásában (jogait és kötelességeit illetően is), ugyaniakkor vevő a szerződő fél termékeivel kapcsolatban (jogok és kötelességek tekintetében is).
b) Közvetett tárgya bármely áruféleség lehet, de a nemzetközi cserekereskedelemben a legjellemzőbb az energiahordozók, nyersanyagok, hadi-, és űripari termékek, élelmiszerek árucseréje. 
6. A jogviszony tartalma
Mindegyik fél eladó és vevő egyidejűleg, s ehhez igazodnak jogai és kötelességei is.
Mindegyik félnél főkötelezettségként jelenik meg a tulajdonjog átruházása és a dolog birtokbaadása, s az ehhez kapcsolódó kellék- és jogszavatosság, továbbá az egyéb mellékkötelezettségek teljesítése (pl. tájékoztatók, használati utasítások, minőségi műbizonylatok stb.), a nemzetközi normáknak megfelelően.
7. A jogviszony megszűnése
Az adásvételi szerződés. és a csereügyletek tipikusan olyan ügyletek, amikor a szerződéskötést gyorsan követi a teljesítés. A nemzetközi cserekereskedelemben is általában jellemző - elsősorban a barter és a kompenzációs ügyletnél -, hogy a kétirányú árumozgás időben egybeesik, ill. viszonylag rövid időn belül követi egymást, és a teljesítéssel a szerződés megszűnik.

6. A FAKTORING ÜGYLET SAJÁTOSSÁGAI
1. A szerződés gazdasági szerepe
A jogviszony gyökerei fellelhetőek a római jogban, ill. még régebbi kultúrákban: kereskedő őseink a kintlévőségeik alapján fennálló követeléseiket engedményezték harmadik személyre készpénzfizetés ellenében. 
A faktoring mint ügylet az USA-ból indul ki, s a faktor eredetileg bizományos volt, aki eladott és vásárolt a saját nevében más részére. A faktoringhoz közelített az a helyzet, amikor a faktor hitelben adott el, a megbízóval szemben vagy garanciát vállalt a vele szerződő fél teljesítéséért vagy kifizette a számlát és viselte a behajthatatlanság kockázatát.
A fizetési készség vagy a fizetőképesség nagyfokú bizonytalanságot jelent a szerződő felek között. Ilyen helyzetben fordulnak a szerződő felek - nyilván az árszállító, a hitelező - olyan jogi eszközökhöz, amelyek ezt a kockázatot elhárítják vagy csökkentik, s pénzeszközökhöz juttatják akkor is, ha egyébként fizetésre kötelezett partnerük financiális problémákkal küzd.
A magyar gazdasági helyzet - különösen a piaci viszonyok felszabadulásának időszakától - kedvez a faktoring ügylet elterjedésének, szabályozatlansága ellenére, hiszen jelenleg is atipikus szerződés. Pénzintézeteink közül a Magyar Nemzeti Bank már a 80-as évektől résztvevője az ügyleteknek, de a 90-es években már megjelennek a kifejezetten faktoring üzletágra szakosodott kisbankok, szakosított pénzintézetek, illetve faktorcégek.. 
2. Faktoring fogalma és jellege
2.1.    A nemzetközi kereskedelemben a kereskedelmi jog egységesítése iránti törekvések által létrehozott szervezet, a Nemzetközi Magánjogegységesítési Intézet (Institut International pour 1'unification du droit privé, UNIDROIT) 1926-ban jött létre.
Az LJNIDROIT 1988. májusában fogadta el az Egyezményt a nemzetközi követelés-vételről, amely Egyezményhez Magyarország is csatlakozott, s annak kihirdetésével az Egyezmény belső jogforrássá vált (1997. évi LXXXV. tv.).
Az Egyezmény a nemzetközi követelés-vételre vonatkozik, s a magyar jog által eddig nevesítetten nem ismert jogintézményt szabályoz, s ily módon külkereskedelmi szerződések alanyainak szerződésbeli helyzetét segít jogilag is egyértelműsíteni.
Az Egyezmény alapján a faktoring szerződés lényege, hogy “a szállító az engedményesre engedményezheti (áttubázhatja) vagy köteles engedményezni (átruházni) az olyan áruértékesítési szerződésből keletkezett követeléseit, amelyek a szállító és ügyfelei (adósai) által kötött szerződéseken alapulnak; kivéve azokat, amelyeknek tárgya olyan követelés, amely az adós személyes. családja vagy háztartása általi használat céljából történő áruvásárláson alapul." (I. fejezet, 1. cikk. 2/a pontja).
Az engedményesnek legalább két funkciót kell ellátnia az alábbiak közül, hogy az ügylet faktoringnek minősüljön:
1.	a szállító finanszírozása, ideértve kölcsönök nyújtását és előlegek folyósítását,
2.	követelésekkel kapcsolatos számlavezetés (könyvelés),
3.	védelem az adósok fizetési késedelme vagy a fizetések elmulasztása ellen.
2.2. A hatályos magyar jog pénzügyi szolgáltatásnak minősíti a pénzkölcsön nyújtását, amelybe beletartozik “követelésnek - az adós kockázatának átvállalásával vagy anélkül történő - megvásárlása, megelőlegezése (ideértve a faktorfingot és a forfetirozást is), valamint leszámítolása, függetlenül attól, hogy a követelés esedékességének nyilvántartását és a kintlévőségek beszedését ki végzi." (1996. évi CXII .tv. 2. sz. melléklet 10.2. pontja).
A törvény közvetetten utal a faktoring, mint pénzszolgáltató tevékenység lényegére:
1.	bármilyen követelés megvásárlása, megelőlegezése (tárgy), s ezáltal,
2.	fizetés teljesítése a jogosult részére,
3.	számlavezetés (könyvelés) az ezekhez kapcsolódó esedékes fizetések nyilvántartása,
4.	kintlévőségek beszedése.
5.	amely ügylet létrejöhet az adós kockázatvállalásával vagy anélkül.
2.3  Jogi szempontból vizsgálva a faktoringszerződés egy olyan visszterhes ügylet, amelyben a faktoráló valamely, rendszerint adásvételi, szállítási, vállalkozási vagy egyéb szolgáltatás végzésére irányuló jogügyletből harmadik személlyel, vagy személyekkel szemben ténylegesen fennálló teljes követelését vagy a követelés egy részét átruházza a faktorra. A faktora követelés ellenértékének felek által meghatározott részét a szerződés megkötésével egyidejűleg kifizeti a faktorálónak. és rendszerint átvállalja a követelés behajthatatlanságának kockázatát is, valamint egyéb pénzügyi műveletet is végezhet a faktorrab számára. 
Napjainkban a faktoring ügylet új funkciójaként elterjedőben van a biztosítéki (fiduciárius) faktorálás (engedményezés). Biztosítéki célú faktorálás esetén általában a hitelező és a faktor között hitelszerződés jön létre, amelyet a faktor követelésvásárlásaival (faktoring ügyleteivel) biztosítanak a felek. Ezáltal a hitelező arra szerez jogot, hogy a faktorral szembeni követelését - nem fizetés esetén - az átruházott követelésből kielégítse, s így közvetlenül lépjen fel az engedményezett követelés kötelezettjével szemben.
Az Új Polgári Törvénykönyv Koncepciója a faktoring szerződést vegyes, több szerződéstípus tartalmi elemeit elegyítő, de időközben már nevesített szerződésnek tekinti, amelynek szabályozását a Ptk.-ban kívánja oly módon megoldani, hogy a jellegadó, tartalmi eleméhez legközelebb álló nevesített szerződéstípus körében kívánja elhelyezni. A Koncepció az engedményezés szabályait kívánja alkalmassá tenni a faktoring jogi feltételeinek kielégítésére. A Koncepció számol azzal is, hogy az üzleti életben az engedményezést, és így elsősorban a faktorfingot is, hitelbiztosítékként is felhasználják. Mint utaltunk rá, ennek lényege, hogy a hitelező a szerződésben meghatározott kölcsön összegét az adós rendelkezésére tartja, amelyet az igénybe, amelyet faktoring ügyletek finanszírozására használhat fel. Az adós ugyanakkor - biztosítéki jelleggel - engedményezi a faktoring szerződésekből eredő követeléseit. Biztosítéki célú engedmény esetén tehát az engedményes arra szerez jogot, hogy az engedményezővel szembeni követelését - nem fizetés esetén - az átruházott követelésből kielégítse. Amennyiben azonban az engedményező teljesít, az engedményezett követelés már nem illeti meg, azt vissza kell szolgáltatnia. A hitelező, mint engedményes - az engedményezési szerződés folytán a faktoring kötelezettel szemben korlátozás nélkül, mint a követelés jogosultja léphet fel, azonban az adós - engedményező - tekintetében köti az a korlátozás, hogy az engedményezett követelést a kötelezettől csak az adóssal szembeni követelése kielégítése végett szedheti be. Ennek különösen akkor van nagy jelentősége, ha időközben az adós felszámolására kerül sor, ugyanis a jelenlegi bírói gyakorlat szerint a biztosítéki célú engedmény osztozik a többi biztosíték jogi sorsában. Így ha a hitelező az engedményen alapuló követelést a felszámolás kezdő időpontjáig nem szedte be a kötelezettől, azzal már nem rendelkezhet. Az adós által meghatározott célból nyújtott biztosíték a felszámolás körébe tartozó vagyon részét képezi (BH 2001/489.).
3. A jogviszony keletkezése
A faktor és a faktoráló (jogosult vagy engedményező) között jön létre, tipikusan hárompólusú, amelyben a faktor csak a követelés oldaláról kapcsolódik a felek közötti alapügylethez. Nem feltétlenül ismeri a jogosult és a harmadik személy (kötelezett) közötti szerződésből eredő jogok és kötelezettségek összességét. A szerződés lényege ugyanis a követelés átruházása, amely azt is jelenti, hogy a feleket terhelő egyéb kötelezettségek és jogok továbbra is a jogosultat és a kötelezettet terhelik és illetik.
A felek egyébként megállapodhatnak a szerződésben a jogosultat megillető bármely jogának átruházásáról, amely a harmadik személlyel (adós) kötött szerződésen alapul (pl. szállító tulajdonjogának fenntartása, egyéb biztosítékok átszállása stb.).
A jogviszony létrejöttéhez csupán a faktor és a jogosult egybehangzó akaratnyilatkozata szükséges. A szerződés formájával kapcsolatban jogszabályi kikötés nincs, jellemzően azonban a felek írásban állapodnak meg.
A felek között kötelem keletkezik a kötelezett tudta vagy beleegyezése nélkül nem feltétel a kötelezett (adós) bevonása a faktoring ügyletbe.
A bírói gyakorlat szerint - mögöttes joganyagként - az engedményezés szabályai kerülnek alkalmazásra. Az engedményezésnél megismert szabályok szerint szükséges - bár az engedményezésnél sem érvényességi feltétel - a kötelezett értesítése, annál is inkább, mert - konkrét szabály hiányában is - a faktorfingról, a követelés megvásárlásáról tudomást kell szereznie.
Az UNIDROIT egyezmény alapján az adóst értesíteni kell (írásban), de annak elmaradása magát a faktorfingot nem teszi érvénytelenné.
4. A jogviszony alanyai
A hatályos magyar jog szerint - mint utaltunk rá - a faktoring tevékenység pénzügyi szolgáltatásnak, s ezen belül is “pénzkölcsön nyújtásának" minősül, így csak olyan hitelintézet vagy pénzügyi vállalkozás jelenhet meg faktorként, amely rendelkezik a jogszabályban előírt feltételekkel, engedéllyel 
Faktoráló (másként engedményező, jogosult vagy szállító), aki a harmadik személlyel kötött ügyletéből eredő követelését (vagy követeléseit) egyben vagy folyamatosan átruházza (engedményezi), amely jogügylet nem érinti a kötelezettel fennálló jogviszonyból eredő egyéb jogokat és kötelezettségeket.
Kötelezett (adós, az a “harmadik személy", aki az alapjogviszonyban megrendelő) az ügylethez az értesítéssel kapcsolódó alany, akinek szerződésből eredő kötelezettségei nem változnak, csupán a pénzbeli követelés jogosultjának személyében következik be változás a követelés átruházásával.
A faktoráló és a kötelezett bármely jogalany lehet. de kétségtelenül az ügyletek résztvevői általában gazdálkodó szervezetek, egyéb jogi személyek.
5. A jogviszony tárgya
5.1. A jogviszony	közvetlen tárgya:	jogátruházás,	azaz a faktoráló átruházza a követelés jogát (adásvételi szerződés mögöttes szabályainak megjelenése) a faktorra.
A faktor vásárolja ugyan meg a követelést, de az egész ügyletért mégis a faktoráló fizet. Ugyanis a faktor díjat számol fel a tevékenységéért, amelyet a faktorálónak járó összegből jogosult levonni.
5.2. A jogviszony közvetett tárgya: bármilyen fennálló, vagy jövőben keletkező követelés, azaz jogok. Feltétel azonban a forgalomképesség, azaz a követelés átruházható legyen.
A közvetett tárgy meghatározásakor figyelemmel kell lenni az engedményezés mögöttes szabályaira, miszerint nem engedményezhetők a jogosult személyéhez kötődő követelések, illetve azok a követelések, amelyek átruházását a jogszabály kifejezetten kizárja. Engedményezhető az elévült követelés is, a lejárt, vagy a jövőben lejáró követelés egyaránt.
Az Egyezmény szerint fennálló vagy jövőben keletkező követelések is engedményezhetők, nem kell a szerződésben egyedenként megnevezni, feltétel, hogy a szerződéskötés időpontjában vagy amikor keletkeznek azonosíthatók legyenek (a személyes használatot szolgáló követelést nem lehet engedményezni.)
A magyar bíróság  megszorító gyakorlatot folytat, kimondva, hogy a nem létező, vagy még létre nem jött követelés érvényesen nem engedményezhető.
Nagyon lényeges kérdés a felek szempontjából, hogy milyen követelésről van szó: olyan követelésről, amely nem vitatott, , avagy éppen ellenkezőleg. egy bizonytalan követelésről.
6. A jogviszony tartalma
6.1. A faktor főkötelezettsége jogai
a) A faktor főkötelezettsége a fizetés teljesítése a jogosult részére: azaz a faktoring ügyletben előfinanszírozás történik. A faktor megelőlegezi a később esedékes követelést. A magyar gyakorlat szerint általában a követelés 7~-95%-át fizeti ki a faktor a jogosultnak, a fennmaradó részt pedig akkor, ha a kötelezett teljesített.
b) A faktor bizonyos szolgáltató funkciót is elláthat, így vállalhatja az esedékes fizetések nyilvántartását, a számlavezetést (könyvelés), a kintlévőségek behajtását, szükség esetén akár peresítés útján is.
c) Lényeges különbség van a faktoring ügyletek között aszerint, hogy ki viseli a szerződésben a kockázatot:
ca) A nemzetközi gyakorlatban a del credere fogalom helytállási kötelezettséget jelent harmadik személy teljesítéséért.
Faktoring ügyletnél, ha a faktor átvállalja a del credere kockázatot, a követelést eladó faktorálót (engedményező) nem terheli helytállás a behajthatóságért.
cb) Ha a szerződésben a felek a kockázat átvállalása tekintetében nem állapodnak meg, vagy nem vállalja át a kockázatot a faktor, és a követelés nem hajtható be, a faktor a faktolálóhoz fordulhat megtérítési (visszkereseti) igénye érvényesítéséért.
A jogosult részére egy ilyen ügylet is előnyös lehet, mert a szerződéskötéskor általában hozzájut a követelés meghatározott részéhez, (amely pénzügyeiben akár átmenetileg is kedvező lehet), pénzhez jut, méghozzá a piaci kamatoknál valamivel kedvezőbb feltételekkel.
A hitelezési kockázat vállalása azt jelenti a faktor számára, hogy ha az ügylet keretében finanszírozott, és az adós a számla esedékességét követően nem fizet, az átvállalt del credere kockázat alapján ennek terhét a faktor viseli. A faktor számára az ügyletben a legnagyobb veszélyt a kockázatvállalás jelenti. Fontos azonban a szerződésben annak pontos meghatározása, hogy mire terjed ki ez a kockázatvállalás. 
d) A faktor faktoring díjra jogosult, amelyet általában a követelés teljes kiegyenlítésekor érvényesít (a díj általában magában foglalja az adminisztrációs funkció költségeit. a finanszírozás költségeit az alapköltséghez járul bizonyos kockázati költség,). A faktoring díj megfizetése általában úgy történik, hogy az előfinanszírozás során ki nem fizetett 5-15%-ból kerül levonásra, a kötelezett teljesítését követően.
6.2. A.faktoráló (engedményező, jogosult, szállító) jogai, kötelezettségei
•	A faktoráló lejárat előtt megkapja a harmadik személlyel szemben fennálló követelés szerződésben meghatározott részét 
•	Különösen fontos az együttműködés, az információ adás, mind a faktoring ügylet megkötésekor, mind pedig annak teljesítése, a követelés behajtása során. A faktor részére minden okiratot, dokumentumot köteles átadni a faktoráló, amely a követelés behajthatósága érdekében szükséges.
•	A szerződésben foglaltaknak megfelelően alakul a faktoráló helytállási kötelezettsége a követelés behajthatóságáért.
Az engedményezés mögöttes szabályainak alkalmazásával a faktorálót kezesi helytállás terheli - főszabályként - a visszterhes faktorálásért (engedményezésért), amelyet a felek szerződéssel kizárhatnak
•	 A faktoráló díjat fizet a faktor tevékenységéért, amely megállapodás tárgya, mind a fizetés módját, mind pedig mértékét illetően.
•	Amennyiben a szerződéssel egyéb jogok is átszállhatnak a faktorra, a jogosult köteles az átruházással kapcsolatos valamennyi kötelezettségének eleget teami (pl. kézizálogjog esetén a zálogtárgyátadása stb.).
6.3. Az adás (kötelezett, harmadik személy) helyzete, jogai, kötelezettségei
•	A követelés átruházásáról értesíteni kell az adóst (az engedmény mögöttes szabályai szerint), ez a faktoring nyílt formája, de létezik a faktoring csendes formája is, ha nem értesítik.
•	Az adós a faktornak köteles teljesíteni, ha a jogosult vagy felhatalmazása alapján a faktor értesítette, ennek hiányában csak a saját veszélyére teljesíthet annak, aki faktorként fellépett.Az engedményezésnél megismert szabályok szerint ugyanis, ha az engedményező értesíti a kötelezettet, az értesítés után csak az új jogosultnak teljesíthet, míg ha az engedményestől származik az értesítés, követelheti az engedményezés megtörténtének az igazolását.
•	A faktoringhoz nem kell az adós engedélye. Ha az alapjogviszonyban kizárták a faktorálás lehetőségét akkor sem befolyásolhatja a faktoring érvényességét, de nyilvánvalóan a felek egymás közötti jogviszonyában (szerződésszegés) jogkövetkezménye lehet. Az Egyezmény szerint egymás közötti (adós-szállító) tiltó tartalmú megállapodás nem hatályos a faktoring ügyletekre.
•	A faktorálás alapvetően nem hozhatja rosszabb helyzetbe az alapkötelem adósát. Eppen ezért - az engedményezéshez hasonlóan - az adós mindazt a kifogását felhozhatja a faktorral szemben, amit a szállítóval szemben felhozhatott, s beszámíthatja azokat a követeléseit, amelyek az engedményezővel szemben az értesítéskor fennállt jogalapon keletkeztek.
Az UNIDROIT egyezmény szerint a faktoringhoz nem kell az adós engedélye, sőt egymás közötti tiltó tartalmú megállapodásuk sem hatályos a faktoring ügyletre.
Jogszabály
1997, évi LXXXV. tv. a nemzetközi követelés-vételről szóló, Ottawában. 1988, május 28-án kelt UNIDROIT Egyezmény kihirdetéséről.
7. A jogviszony megszűnése
Kizárólag a gyakorlati tapasztalatokra, építhetünk.
•	A faktoring ügylet általában határozott időre (az eredeti jogügylet lejárata) szól, s ezen túlmenően is tartós jogviszony, amelyre jellemző, hogy általában folyamatosan teljesülő követelések megvásárlásáról van szó. Bekövetkezik a szerződés megszűnése, ha a szerződés lejár, vagy a kikötött bontó feltétel bekövetkezik.
•	A szerződő felek bármelyikének jogutód nélküli megszűnése szerződésszüntető jogi tény. A jogutódlással történő megszűnés nem érinti a szerződést a felek eltérő megállapodása hiányában.
•	Közös akaratnyilatkozattal bármikor megszüntethetik a felek a szerződést, akár a jövőre nézve. akár visszamenőleges hatállyal (felbontás). Rendkívül bonyolult elszámolási helyzet keletkezhet, de nem látjuk akadályát arciak; hogy az eredeti állapotot ne lehetne helyreállítani a felek viszonyában. Ez azt jelenti, hogy a már teljesített szolgáltatások visszajárnak, de természetesen a faktor a jogosultnak köteles visszafizetni azt a szolgáltatást. amit az adós addig teljesített.
•	A határozott időtartamú jogviszonyt egyoldalú jognyilatkozattal általában csak rendkívüli felmondással lehet megszüntetni, vagy akár az elállásra is lehetőség van, amelyre általában a felek bármelyikének súlyos szerződésszegése szolgálhat alapul. (Pl. jogosult nem adja át a kintlévőségek behajtásához szükséges dokumentumokat, nem működik közre az igények érvényesítésénél stb.). Nincs akadálya annak, hogy felek határozatlan időtartamra kössék az ügyletet.
8. Faktoring és más jogintézmények

8.1. Faktoring-engedmény
	                       Faktoring	         Engedmény	
Alanya	Faktor személye behatárolt	Bárki lehet mindkét oldalon	
Tárgya	Követelés megvásárlása (fak	Követelés átruházása	
	tor oldaláról közelít)               		
	Fennálló vagy jövőben kelet		
	               kező követelés is faktorálha		
	                  tó		
Jellege	Visszterhes	Ingyenes vagy visszterhes	
Tilalom	-	Nem lehet engedményezni:	
		- jogosult személyéhez kö	
		          tött, vagy	
		- olyan követelést, amelynek	
		         átruházását jogszabály tilt	
		          ja.	
Jogviszony	Szerződés	Szerződés, jogszabály vagy	
keletkezése		hatósági határozat	
Jogviszony	Faktor	Engedményes	
tartalma	- fizetés teljesítése a jogosult	- ellenszolgáltatás, ha vissz	
	részére	terhes	
	- számlavezetés, egyéb szol		
	          gáltatás (kintlévőségek be		
	          szedése)		
	Faktoráló	Engedményező	
	           - jogátruházás	- jogátruházás	
	Adós	Adós	
	- hozzájárulása nem kell, de	- nem kell hozzájárulás, de	
	         nemzetközi	értesíteni kell	
	- faktorfingnál értesíteni kell	- engedményesnek köteles	
	- felhozhatja kifogásait, be-	     teljesíteni, ha értesítették	
	         számítással élhet, de a fak-	- felhozhatja kifogásait, be	
	         toring egyéb kötelezettsé-	számítással élhet, de az	
	         geit nem érinti	engedmény egyéb kötele	
		zettségeit nem érinti	

	Faktoring	Engedmény	
Szerző-	felek megállapodhatnak az	átszáll a zálogjog és kezes	
dési bizto-	átszállásáról	   ség törvénynél fogva, egyéb	
sítékok		biztosítékok megegyezés ese	
		tén	
Felelősség	faktoráló	Engedményező kezesként fe	
	- Az adós nem teljesítése	lel, kivéve, ha	
	esetén a faktor visszaköve-	- kifejezetten bizonytalan	
	telési joga megnyílhat, ha	követelésként engedmé	
	a faktor nem vállalja át a	nyezte,	
	kockázatot.	- kizárta a felelősséget,	
		-ingyenes volt az enged	
		mény	

8.2. Faktoring-bizomány
Faktor	Bizományos	
A faktor átvállalhatja a kötelezett	Bizományosi szerződés alapján jog	
fizetési mulasztásának kockázatát,	szabálynál fogva felelősséggel (del	
de arra nem köteles.	credere) tartozik mindazoknak a	
Kockázatvállalását, annak tartalmát	kötelezettségeknek a teljesítéséért,	
a szerződés határozza meg.	amelyek a vele szerződő felet a	
	szerződés folytán terhelik.	
Faktor nem határozhatja meg a fak-	A bizományosi szerződés alapján	
toráló és harmadik személy közötti	ugyan, de a bizományos és a kar	
szerződés tartalmát, sok esetben	madik fél határozza meg a közöttük	
nem is ismeri.	létrejövő jogviszony tartalmát.	
Nem a faktor választja ki a kötele-	A bizományos választja ki a harma	
zettet, de a fizetőképességét általá-	dik személyt, és helytállási kötele	
ban felméri.	zettsége jogszabályon alapul.	

Faktor	Bizományos	
Faktoring lényege, hogy a faktor	Az ügyletre nem jellemző, hogy a	
előlegez.	bizományos előlegez a megbízója	
	számára, akkor utal, ha a harmadik	
	személy teljesített.	
8.3. Faktoring-leszámitolás
Faktoring	Leszámítolás	
Főszabályként bármely pénzben	A váltóhoz, mint értékpapírhoz kapcsoló	
teljesítendő követelés faktorálá-	dó fogalom.	
Sára lehetőség van, de a követe-	Leszámítolás esetén a váltóbirtokos az ér	
lésről nem állítanak ki értékpa-	tékpapírt bankra forgatja (eladja).	
pírt.		
Faktor a faktorálási tevékenysé-	A bank a váltó alapján - bizonyos leszá	
gért faktordíjat követelhet,	mítolási kamatláb érvényesítése mellett -	
amely a tevékenységének (adott	fizetést teljesít (leszámítolási kamatláb lé	
esetben kockázatvállalásának)	nyegében az idegen pénz használatinak	
az ellenértéke.	ellenértékeként jelenik meg).	
A finanszírozáson kívül egyéb	Bankok is elláthatnak egyéb tevékeny	
tevékenységet is elláthat a faktor	séget, amely általában számlavezetés. Jel	
(számlavezetés, kintlévőségek	lemző, hogy nem vállalnak kockázatot a	
behajtása), kockázatvállalása a	leszámítolás esetén, azaz visszkereseti jo	
szerződés szerint alakul.	guk fenntartása mellett végeznek leszámí	
	tolást.	

7. FRANCHISING 
1. A szerződés gazdasági szerepe
Az 1950-es években az USA-ból kiindulva jelenik meg és terjed el. Általában a “franchising" magát a szerződés-rendszert jelenti, a “franchise" az üzemeltetési jogot, engedélyt takarja, mint fogalom.
a) Az átvevő (franchisor) számára kedvező, mert 
1.	  önállóságát megőrizheti.
2.	megoldja a tőkehiányt, mert a rendszerbe történő belépést a bankok is szívesen támogatják,
3.	minimális kockázatot jelent. mert idegen tőkéhez és olyan bevált szakmai módszerhez jut, ahol kismértékben valószínűsíthető a csőd,
4.	élvezi a bevált márkanév használatából származó előnyöket (bevezetett cégnév, márkanév. know how stb.),
5.	  előre kalkulálhatóvá teszi a költségeket,
6.	folyamatos együttműködés, kölcsönös segítségnyújtás, meghatározott eszközök közös használata a költségek csökkenését eredményezi,
7.	a “háttér-munkát" (reklám, betanítás stb.) az átadó végzi, az átvevő csak a profitra koncentrál.
b) Az átadó (franchisee) számára előny. mert
1.	biztosítja a terjeszkedést a nemzetközi piacon,
2.	a meghatározott összegű belépési díj mellett folyamatos részesedést biztosít a haszonból,
3.	a vevő nem konkurencia, sőt, a rendszer a franchise-adót erősíti (pl. csak az ő termékeit árusíthatja stb.)
c) A rendszer kedvező a fogyasztó számára is, mert a rendszer bármely egységénél biztosan a megszokott minőséghez jut.
Hazánkban az első franchising formában működő vállalkozás a szállodaláncokban jelent meg (az első ilyen vállalkozás a Duna Intercontinental volt, majd követtea Hyatt, Hilton, Novotel), s a '80-as években született meg az első hazai lánc, a City Grill.
A franchising is elsősorban a vegyes-vállalati formákban jelenik meg a kereskedelem és szolgáltatás terén.Tömeges megjelenését segítette a privatizáció: a befektetők kockázatmentes üzletbe való befektetésre törekednek, amelynek legjobb biztosítéka a franchising, amely a kis- és középbefektetőket biztos haszonnal kecsegteti azáltal, hogy jól bevált, bevezetett rendszerhez kapcsolódhatnak.(Kleider-Bauer szaküzletek, Julius Meinl fűszerbolt-, benzinkút-hálózatok stb. szelik át az országot).
2. A szerződés fogalma, fajtái és jellege
Vau olyan nézet, amely szerint a franchising nem más, mint szerződés-csomag és ezen csomagba tartozó, egyébként a joganyag által önállóan szabályozott szerződések önálló jogügyletek, s ilyen formában a franchising csupán keretét adja a szerződéseknek. Más felfogás szerint önálló szerződés, rá vonatkozó törvényi rendelkezések alapján ítélhető meg, így a keretében megkötött további szerződések figyelmen kívül maradnak..
Egyesek szerint vegyes szerződéssel találkozunk, míg mások szerint sui generis szerződés.
Vannak olyan elemei. amelyek más szerződéstípussal mutatnak rokon vonásokat (pl. koncesszió), mivel szellemi alkotások használati jogát is magában foglalja a jogviszony, a licencia szerződések jegyei is fellelhetők; adásvételi elemre utal, amennyiben az átvevő vásárol is az átadótól (pl. árukészleteket); bérleti jogviszony jelenik meg, ha az átadó által rendelkezésre bocsátott üzlethelyiségben folytatja a tevékenységet az átvevő.
A franchise szerződés a magyar gazdasági életben, mint szabályozatlan, atipikus szerződés jelent meg ma mar önálló szerződéstípusként működik.
Az Új Ptk. Koncepció a franchise szerződést vegyes típusú szerződésnek tekinti.
A franchise szerződés fogalmának meghatározására :
2.1. Olyan vállalatok közötti együttműködés, tartós, zárt gazdasági és jogi kapcsolatrendszer, amely bizalmi elemeket hordoz. A jóhiszeműség és az együttműködés nagy jelentőséggel bír a felek viszonyában. A szerződés általában a termelés, elosztás, (kereskedelem, szolgáltatás) terén jön létre. Mind az átadó, mind az átvevő jogilag, gazdaságilag független marad, az átadó és átvevő nem versenytársai egymásnak, hanem egymást erősítik.
Az átvevő belépési díjat és/vagy folyamatosan díjat köteles fizetni, s ezért engedélyt kap, hogy meghatározott jogokat gyakoroljon - szigorúan meghatározott, szerződésben rögzített feltételek mellett.
2.2. A franchise szerződés alapján a rendszer átadója. mint a rendszer tulajdonosa, a franchise-rendszer használati jogának átadására és annak eredményes megvalósításában való közreműködésre, a rendszer átvevője pedig a franchise rendszer önálló vállalkozásban történő hasznosítására és a díj fizetésére vállal kötelezettséget.
A franchise rendszer olyan hasznosítható, piaci értékkel bíró vállalkozási gyakorlat, amely valamely szellemi alkotás (szabadalom, használati minta, ipari minta, védjegy, szerzői jog) és annak használata (licencia), továbbá termelési, értékesítési, szolgáltatási tapasztalat (knowhow). valamint áruk értékesítését előmozdító jogok (cégnév, márkanév, megkülönböztető jelzés stb.); értékesítési fonnák és egyéb más szolgáltatások együtteséből áll.
A franchise szerződés - a franchise rendszer keretében - azonos követelményeknek megfelelő termék előállítását, egységes megjelenésű értékesítését és/vagy azonos minőségű szolgáltatás nyújtását teszi lehetővé.
2.3. Az Európai Közösségek Bizottságának 1988. november 30-i, 4087/88/EGK sz. rendelete - az ún. csoportmentesítési definiálta a franchising fogalmát.
A rendelet szerint a franchise jelentése:
- ipari és szellemi tulajdonon fennálló jogok összessége: mint áruvédjegy, kereskedelmi név. származásjelzés, használati minta, márkanév, szerzői jog, know-how, szabadalom, amelyeket áruk további értékesítése céljából vagy a végső felhasználók részére végzett szolgáltatás céljából használnak.
Franchise megállapodás: olyan egyezmény, amelyben a franchiseadó az átvevőnek közvetett vagy közvetlen anyagi ellenszolgáltatásért megengedi, hogy meghatározott ónkat és szolgáltatásokat egy franchise rendszer keretében, a piacon való megjelenés céljából termeljen, használjon vagy igénybe vegyen.
A megállapodás a következő elemeket kell, hogy tartalmazza:
1.	közös név és cégjelzés használatának szabályozása, 
2.	knnow-how feltárása,
3.	egy folyamatos kereskedelmi és technikai támogatása megállapodás időtartama alatt.
A rendelet szabályozza az ún. főfranchise (master franchise) megállapodás fogalmát, amelynek a lényege, hogy az átadó az átvevőnek (master franchisor) megengedi, hogy harmadik személlyel további franchise megállapodást kössön.
A Közösségen belül a franchise ún. első generációi: -ter elési-franchise rendszerek. mint sörszállítási-, autókereskedői-, gépjármű javítóműhely-fenntartói hálózatok, amelyeket tradicionális franchise-ként határoznak meg. Második generáció már a szolgáltatás, kiskereskedelem, vendéglátóipar. szállodaipar körébe eső rendszerek, továbbá a személyes igényeket kielégítő franchise rendszerek.
2.4. A j a magyar jogban is szabályozásra került a franchise-megállapodás, de - hasonlóan az EU normához - elsősorban versenyjogi szempontból. A 24G/1997. (XII. 20.) Korm.sz. rendelet alapján - hasonlóan az EU versenyjogi szabályokhoz - a franchise-megállapodás egyes csoportjai mentesülnek a gazdasági versenykorlátozás tilalma alól.
A jogszabály a franchise fogalmából kiemeli, hogy a
-	know how-hoz és védjegyhez, 
-	kereskedelmi névhez kapcsolódó, illetőleg 
-	más iparjogvédelmi vagy
-	szerzői jogok együttese (szellemi alkotás), 
-	amelyet
-	áru forgalmazása vagy
-	szolgáltatás teljesítése céljából használnak fel.
Franchise megállapodás alanyai a franchise adó, aki feljogosítja a vevőt a franchise-nak meghatározott áru forgalmazása, szolgáltatás teljesítése céljából történő hasznosítására, díjfizetés ellenében.
A felek közötti kapcsolat különösen jelenti
1.	a közös név, üzleti megjelenés alkalmazását, 
2.	üzlethelyiség, szállítóeszközök egységes megjelenítését, 
3.	know-how rendelkezésre bocsátását,
4.	folyamatos kereskedelmi vagy műszaki támogatás nyújtását a franchise vevő részére.
5.	
2.5 . Franchise fajtái
2.5.1. A szerződés tárgya szerint
•	Termelési: meghatározott termék előállítása és értékesítése. Az átvevő a know how alapján előállít, értékesít. (A termelés és az értékesítés földrajzi helye megközelítően azonos; így kevesebb a szállítási költség.)
•	Értékesítési:a rendszer keretében sajátos termék vagy árucsaládok értékesítésére kerül sor. Kedvező a termelők és a terjesztők részére is: termelő országán kívüli piachoz jut, terjesztő: bevezetett terméket értékesít.
•	Szolgáltatási franchise a legkiteljesedettebb. azonos minőségű szolgáltatás nyújtása jellemzi (pl. szállodaipar, javítószolgálat, szépség, fodrász-szalonok stb.)

2.5.2. A jogok átruházhatósága szempontjából
•	A kizárólagos:az átvevő csak az átadó termékét forgalmazhatja. az átvevő önmaga sem létesíthet, de más személynek sem adhat engedélyt új egység nyitására a szerződésben meghatározott területen.
•	Nem kizárólagos az átadó adhat másoknak is engedélyt a rendszer használatára, de általában az átvevőnek kell először felajánlani (quasi elővásárlás).
3. A jogviszony keletkezése
Az írásbeliség a jellemző. A franchise szerződés esetében is akkor lehet szó egyáltalán szerződésről, ha a felek valamennyi lényeges (bármelyikük által lényegesnek minősített) kérdésben megállapodtak.
A szerződés lényeges részét képezi az ún. kézikönyv, amely a rendszer leírását tartalmazhatja. Fontos része a működési mechanizmusok bemutatása, az üzletvezetés (áru beszerzés, a reklám, marketing tevékenység, igazgatás, technikai irányítás, jövőbeli célok stb.) meghatározása.
4. A jogviszony alanyai
A jogviszony alanyai az átadó (franchisee) és az átvevő (franchisor). A szerződés jellegéből következően az alanyok tipikusra gazdálkodó szervezetek.A jogviszonyra jellemző a személyhez kötöttség mindkét fél oldalán, harmadik személyek bekapcsolása a jogviszonyba általában tilalmazott (kivételként említettük a főfranchise-megállapodásokat).Egyfajta munkamegosztás valósul meg a felek között, amelyben a “háttér-munkát" az átadó végzi, az átvevő a profitra koncentrál.
5. A jogviszony tárgya
5.1. A jogviszony közvetlen tárgya az ipari és szellemi tulajdonon fennálló - védett -jogok használati, hasznosítási joga, amelyre az átadó feljogosítja (engedélyadás) az átvevőt a rendszer keretében történő működés céljából.
5.2. A szerződés közvetett tárgya vertikálisan tagozódott - azaz a termelési vagy forgalmazási lánc különböző szintjeihez kapcsolódó - , piaci értékkel bíró termelési, értékesítési, szolgáltatási rendszer, amely szellemi tulajdonon fennálló jogok összességéből áll.
6. A jogviszony tartalma
6.1. Az átadó jogai és kötelességei
a) Az átadó piacképes ötletet (know-how-t) rendszerbe foglal, márkanévvel lát el a rendszert bevezeti a piacra és áruba bocsátja. Az átadó a szerződés keretében engedélyezi az üzlet folytatását. Az “engedélyadás" a jogviszony egyik lényeges eleme.
b) A franchise tárgyát képező üzleti módszer elválaszthatatlan részét képezi a segítségnyújtás.Az átadó kereskedelmi vagy technikai segítségnyújtási szolgáltatásokat is átad, illetve szolgáltat, amely segíti az átvevőt abban, hogy az átadó által szolgáltatott árukat (vagy az átadó által kijelölt szállítótól vásárolt árukat) viszonteladóként értékesítse vagy ezeket felhasználva értékesítse a keletkezett árukat és szolgáltatásokat. Az átadó köteles a franchise-rendszer használatához szükséges valamennyi információt, okiratot átadni az induláskor és folyamatosan, amely terjedhet a termék előállításával, szolgáltatás nyújtásával stb. közvetlenül összefüggő tájékoztatás megadásától az üzletvitellel kapcsolatos valamennyi hasznos információ átadásáig. Az együttműködés fontos részét képezi a képzés, amely jelenti a tevékenység beindításához szükséges betanítási kötelezettséget az átadó részéről, de a szerződés egész tartama alatt a folyamatos képzés biztosítását is. Ennek formáit felek a szerződésben szabályozzák.
c) A átadó nem korlátozhatja az üzlet irányítását, de ellenőrizheti az utasítások teljesítését. Az ellenőrzés kiterjed a rendszer használatára vonatkozó követelmények teljesítésén túl az ügyvezetésre, jelentheti a folyamatos beszámoltatást, pénzügyi revízió lefolytatását, természetesen a tevékenység profiljától függően.
d) Az átadó engedélye szükséges a telephely, székhely megváltoztatásához Csak az átadó engedélyével kerülhet sor a telephely, székhely megváltoztatására.
e) A franchise-rendszer szellemi alkotások együtteséből áll.A szerződés általában az átadó kötelezettségévé teszi, hogy fenntartsa az oltalmat a szerződés fennállása alatt.
f) Része a szerződésnek a reklám-tevékenységben való megállapodás, amelyet általában a kézikönyv rögzít. Az átadó határozza meg a reklámpolitikát, de felhatalmazza az átvevőt (sőt kötelezi) az ennek megfelelő reklámozásra.
6.2. Átvevőjogai, kötelességei
•	Átvevő köteles az utasításokat betartani, mivel védett jogokat vásárol meg a teljes üzleti csomaggal, amely meghatározott területre, időtartamra szól. A know-howt nem használhatja a franchise használatától eltérő célokra.
•	Az üzletvezetésben az átvevő önálló, árait jogosult meghatározni, de az átadó ellenőrzése széleskörű.
•	Üzleti titoktartási kötelezettség terheli a jogviszony fennállása alatt, sőt a jogviszony megszűnését követően is, a védett jogok vonatkozásában különösen. A know-how-t nem hozhatja harmadik személytudomására, feltéve, hogy az még nem minősül köztudomású információnak.
•	Telephelyét, székhelyét az átadó hozzájárulása nélkül nem változtathatja.
•	A használati jog csak az átadó engedélyével adható tovább, kivéve ha a szerződésben az átvevő ún.főfranchisor. Ez esetben a használati jog továbbadására már külön engedélyre nincs szüksége az átadótól.
•	A franchise-átvevő köteles tájékoztatni az átadót, ha az engedélyezett szellemi alkotásokhoz fűződő jogokat megsértették, s köteles a szükséges jogi eljárásokat is megindítani. illetve az átadónak ehhez segítséget nyújtani.
•	Az átvevő díjat köteles fizetni, amely állhat belépti díjból, de általában folyamatosan is köteles részeltetni a haszonból az átadót, amely vagy fix összegben vagy a haszonból való részesedés százalékos arányában kerül meghatározásra.
•	A felek közötti megállapodás része a versenykaluzula, amelyben az átvevő azt vállalja, hogy az átadó termékén kívül az üzletben nem értékesít a szerződés teljes időtartama alatt. Másrészt az átadó nem teremthet versenyhelyzetet az átadóval, ezért sem közvetetten, sem közvetlenül nem vehet részt hasonló üzleti vállalkozásban, sőt azt is vállalja, hogy a versenytárs vállalkozásában nem szerez olyan részesedést, amely annak gazdasági magatartását befolyásolhatná.
7. A szerződés megszűnése
A franchise szerződés irreverzibilis szerződés, s csak a jövőre nézve lehet megszüntetni akár a felek közös akaratnyilatkozatával. akár egyoldalú akaratnyilatkozattal.
A franchise szerződés megszűnésének esetkörei:
a) Ha az alanyok bármelyike jogutód nélkül megszűnik. Ha jogutódlás történik, szintén bekövetkezhet a megszűnés, miután a felek személyéhez kötődő szerződésről van szó.
b) A franchise szerződés tipikusan határozott időre jön létre (5-10 év). így a szerződés lejárata kötelemszüntető, de nincs akadálya annak sem. hogy a felek a szerződésben bontó feltételhez kössék a jogviszony megszűnését.
c) Közös akaratnyilatkozattal a felek bármikor megszüntetik a szerződést.
d) Egyoldalú akaratnyilatkozattal a következő esetekben:
          da)  kiválás, amikor is a szerződés opciós (vagy elővásárlási) jogot biztosít az átvevőnek arra, hogy a franchise üzlet megvásárlásával kiváljon a kapcsolatrendszerből.
        db)  rendkívüli felmondás oka csak súlyos szerződésszegés lehet (pl. rendszer előírásaitól való eltérés, idegen termékek árasítása, minőségi elvárások nem teljesítése, vagy a franchisor részéről elkövetett súlyos szerződésszegés). Rendes felmondásra általában nincs lehetőség, mivel a szerződés határozott időre szól.
Megszűnéskor a legbonyolultabb kérdés: hogyan rendezzék a felek a jogviszonyt. 
A felek között egy elszámolási helyzet keletkezik, amely azt jelenti, hogy a jogviszony megszűnésével rendezni kell a felek egymással szembeni követeléseit, de ettől bonyolultabb a védett jogokkal kapcsolatos kérdések rendezése.
•	Ki kell elégíteni a franchise-adó követeléseit.
•	Az üzemet át kell alakítani úgy, hogy az átadó rendszerével többé ne legyen összetéveszthető. 
•	Átvevőt megilleti az ius tollendi, azaz az elvitel joga, így azon beruházásainak ellentételezését követelheti, amelyek értéknövelő beruházások, s az elvitel az állag sérelme nélkül nem oldható meg.
Jogszabályok
1.	246/1997. (XII. 20.) Korm. sz. rendelet a franchise-megállapodások egyes csoportjainak a versenykorlátozás tilalma alól történő mentesítéséről,
2.	Az Európai Közösségek Bizottságának 1988. november 30-i, 4087/88/EGK sz. rendelete 
3.	39/2002. (III. 12.) Korm. sz. rendelet
8.  FŐVÁLLALKOZÁS, ÉPÍTÉSI-SZERZŐDÉS
8.1. A fővállalkozás
8.1.1. A szerződés gazdasági szerepe
A beruházásoknál engedélyezni kell a felelősség és a kockázat célszerű megosztását. Lehetővé kell tenni, hogy az önálló feladat megoldására alkalmas berendezéseket, létesítményeket olyan szerződési konstrukcióban valósítsák meg, amelyben a vállalkozó - a fővállalkozó - mentesíti a beruházót mindazoktól a nehézségektől, amelyek a beruházás megvalósításából adódnak.
A megrendelő egyetlen vállalkozóval köt szerződést a komplex eredmény szolgáltatására, s ez a személy - a fővállalkozó - egyedül felel a teljes eredményért, beleértve a tervezést, a kivitelezést és az egyéb közreműködést is.
8.1.2. A szerződés fogalma, jellege

A Ptk. módosításával (1993. évi XCII. tv.) a fővállalkozás hatályos jogunk szerint, mint speciális vállalkozási szerződés a vállalkozás általános szabályai között nyer szabályozást:
,.401. §. Önálló feladat ellátására alkalmas, összetett gazdasági, illetve műszaki egység megvalósítására irányuló vállalkozási szerződés alapján a vállalkozó köteles a munka gazdaságos és gyors, az ugyanazon a létesítményen dolgozó többi vállalkozóval összehangolt elvégzéséhez szükséges feltételeket megteremteni, valamint a többi vállalkozóval az együttműködés módjának és feltételeinek meghatározásához szükséges szerződéseket megkötni. A vállalkozó felelőssége az ilyen vállalkozási szerződésben kikötött műszaki, gazdasági és egyéb feltételek teljesítéséért akkor is fennáll, ha a teljesítéshez szükséges tervet a vállalkozó egészben vagy részben nem maga készítette (fővállalkozás)."
Fővállalkozás akkor valósul meg, ha 
•	önálló feladat ellátására alkalmas, 
•	összetett gazdasági, illetve műszaki egység megvalósítására irányul a vállalkozási szerződés.
8.1.3. A jogviszony keletkezése
A jogszabály nem kíván meg kötelezően írásbeli alakot. A szerződés létrejöhet a klasszikus (ajánlat-elfogadás) módon, de amennyiben külön jogszabályok (lásd: közbeszerzési törvény) megkívánják vagy akár a beruházó saját akarat-elhatározása folytán a szerződést a lehető legkedvezőbb feltételekkel kívánja megkötni, meghatározhatja a szerződéskötés sajátos módját, szabályait (pl. versenyeztetés).
A szerződéskötés során előfordulhat, hogy a felek előre kidolgozott általános szerződési feltételeket alkalmaznak .
8.1.4. A jogviszony alanyai
A megrendelő és a fővállalkozó. Mindkét pozícióban a polgári jog bármely alanya szerepelhet, tipikusan azonban gazdálkodó szervezetek.
A szerződésben tehát két alany jelenik meg, mert a vállalkozóval szerződő egyéb partnerek a megrendelővel nem kerülnek jogviszonyba.
8.1.5. A jogviszony tárgya
A közvetlen tárgya tevékenység kifejtése, amely a fővállalkozó kötelezettségeinek összességét jelenti, amely a közvetett tárgy, egy komplex eredmény - “önálló feladat ellátására alkalmas, összetett gazdasági, illetve műszaki egység" - megvalósítására irányul.
8.1.6. A jogviszony tartalma
a) Fővállalkozás esetén a fővállalkozó köteles a munkavégzés összehangolásával kapcsolatos feltételeket megteremteni, s a többi vállalkozóval az együttműködés módjának és feltételeinek meghatározásához szükséges szerződéseket is megkötni. A fővállalkozó jogosult az eredmény megvalósítása során más vállalkozókat is igénybe venni, amelyek magatartásáért felelősséggel tartozik. Egyéb, a létesítményen dolgozó vállalkozóval sajátos módon kerül jogviszonyba: a velük kötött szerződésekkel valójában a létesítményen folyó valamennyi tevékenység összehangolására is köteles, amelyért felelősséggel tartozik a megrendelő felé.
b) A fővállalkozás legfőbb ismérve a komplett eredményfelelősség: azaz a szerződésben rögzített gazdasági, műszaki és egyéb paraméterek teljesítésének az igazolása. A fővállalkozó azt tartozik biztosítani és bizonyítani, hogy az általa megvalósított létesítmény rendelkezik azokkal a paraméterekkel, amelyek teljes üzemvitel esetén lehetővé teszik a tervezett gazdasági eredmény elérését.
A jogalkotó a fővállalkozóra telepíti a felelősséget a tervek megfelelőségéért akkor is, ha nem ő, ill. nem az ő közreműködője készíti.
c) A paraméterek teljesítése a szerződésben előírt határidőben kell, hogy megtörténjen.
d) A fővállalkozói díj szabad megállapodás tárgya, amely magában foglalja egyrészt a megvalósítás költségeit, másrészt a fővállalkozó hasznát, kockázatát és költségeit is.
A fővállalkozói díj, mint általában a vállalkozói díj, a teljesítéskor esedékes. 
8.1. 7. A szerződés megszűnése
A vállalkozási szerződés általános szabályai szerint következhet be (teljesítés, megrendelői objektív elállás, szerződésszegés). Sajátossága abból adódik, hogy az átadás-átvételnél a szerződésszerű teljesítés megállapítása bonyolultabb, általában teljesítményméréssel, próbaüzemmel bizonyítják a paraméterek megvalósítását.

8.2.. Építési szerződés
8.2.1. A szerződés fogalma
A vállalkozási szerződések speciális alakzatai közül egyik legfontosabb szerződésfajta az építési szerződés, amely alapján a vállalkozó építési-szerelési munka elvégzésére, a megrendelő pedig annak átvételére és díj fizetésére köteles.
8.2.2. A jogviszony keletkezése
Létrejöhet szóban, írásban és akár ráutaló magatartással is. Létrejöhet a klasszikus (ajánlat-elfogadás) módon, de amennyiben külön jogszabályok (lásd: közbeszerzési törvény) megkívánják vagy akár a beruházó saját akarat-elhatározása folytán meghatározhatja a szerződéskötés sajátos módját, szabályait (pl. versenyeztetés, pályáztatás).
8.2.3. A jogviszony alanyai
A jogviszony alanya a vállalkozó - aki jogosult más közreműködőket, alvállalkozókat is igénybe vermi - és a megrendelő.A polgári jog bármely alanya jogosult vállalkozóként építési szerződést kötni, de nyilvánvalóan a szakértelem szükséges.

8.2.4. A jogviszony tárgya
A jogviszony közvetlen tárgya az építés-szerelési munka végzése. Az építési-szerelési szerződés közvetett tárgyát a felek általában a tervdokumentáció alapján határozzák meg. Ha a szerződéskötéskor még valamennyi terv nem áll rendelkezésre a tervek fokozatos szolgáltatásának határidőit, a díjat - a költségelőirányzat alapján - tájékoztató jelleggel határozzák meg a szerződésben. Az építési tevékenység eredményeként létrejövő építészeti alkotás (és annak terve), valamint az épületegyüttes is szerzői jogi védelem alatt áll. Építési-szerelési munkán minden olyan tevékenységet értünk, amelynek közvetlen célja új építmény létrehozása, meglévőnek újjáépítése, terjedelmének növelése, átalakítása, fenntartása, javítása vagy lebontása. A 402. § a vállalkozó kötelezettségvállalását illetően megtoldotta az “építési" szót a “szerelési" szóval, a munka ugyanis elválaszthatatlanul magában foglalja az ilyen jellegű tevékenységet is.
Alapelv, hogy az építési szerződésben megállapított szolgáltatás oszthatatlan. Kivétel, ha a szolgáltatás természetéből más következik (pl. egy lakótelep létrehozásakor az egyes lakóépületek külön-külön rendeltetésszerűen használható szolgáltatást jelentenek), vagy ha a felek teszik a szolgáltatást oszthatóvá, mert megállapodnak a munka egyes részeinek átadás-átvételében.
8.2.5. A jogviszony tartalma
A  felek jogai és kötelezettségei a következők:
a) A megrendelő köteles
 aa) A hatósági engedélyek beszerzésére;
      ab) A munkahely (munkaterület) rendelkezésre bocsátására;
-	Az építési munkák csak engedély alapján végezhetők. is. Ennek következtében hatósági engedélyek egész rendszere alakult ki.A legfontosabb hatósági engedélyek a beruházásoknál: területfelhasználási, építési, valamint használatba vételi engedély. Az engedélyek szolgáltatásának elmulasztásához szankciók fűződhetnek..
-	A munkahelynek alkalmasnak kell lennie építési-szerelési munka végzésére, azaz a munkahely állapota a szerződés teljesítését ne gátolja. Az munka megkezdésének fontos része az ún. alappontok kitűzése és azok jegyzéknek átadása
-	A megrendelő felelős azért, hogy a vállalkozó részére átadott munkahely tekintetében harmadik személy ne érvényesítsen olyan jogos igényt, amely az építési-szerelési munka végzését akadályozza. A munkavédelmi szempontból megfelelő állapotáról a megrendelőnek kell gondoskodnia.
-	A megrendelő jogosult a munka végzését bármikor megtekinteni. A szerződésben meghatározott időközönként köteles ellenőrizni, hogy a kivitelezés a tervnek és a költségvetésnek megfelelően történt-e. 
b) A vállalkozó kötelezettségei 
ba) A munkahely előírt elkerítéséről, elzárásáról, a figyelmeztető jelzések elhelyezéséről, a munkahely őrzéséről a vállalkozónak kell gondoskodnia. Kötelessége a munkavédelem megszervezése, az óvórendszabályok és egészségügyi rendszabályok megtartása. Gondoskodnia kell a tűzvédelmi berendezések megóvásáról, ellenőrzéséről és karbantartásáról.
bb) A vállalkozó köteles a megrendelő számára az ellenőrzést lehetővé terci, az ahhoz szükséges adatokat, valamint felvilágosítást megadni.
bc) A vállalkozó a megrendelőtől részletes utasítást kérhet, melyet a megrendelő köteles megadni.
bd) A vállalkozó köteles elvégezni a tervben szereplő, de a költségvetésből hiányzó munkákat (többletmunka), továbbá azokat a műszakilag szükséges munkákat is, amelyek nélkül a létesítmény rendeltetésszerűen nem használható. Ezért tehát további díjazásban nem részesülhet, mert azt, mint a szerződés részét képező munkát köteles elvégezni. Ettől meg kell különböztetni a pótmunkát, amelyet a vállalkozó csak arra az esetre irányuló külön szerződés alapján köteles teljesíteni.
c) Fontos dokumentum az építési napló. Felek kötelesek a munkavégzéssel kapcsolatos minden lényeges adatot, körülményt, utasítást a munkahelyen vezetett építési naplóban egymással közölni.
8.2.6. A szerződés megszűnése, utófelülvizsgálat
A teljesítés átadás-átvételi eljárás keretében megy végbe, amelyet a vállalkozó készít elő. A megrendelő a vállalkozó értesítésére a kitűzött időpontban köteles az átadás-átvételi eljárás lefolytatása céljából a munkahelyen megjelenni, a munkát megvizsgálni.
Ha a megrendelő egyes munkarészeket a teljesítés előtt ideiglenes jelleggel átvesz (előzetes átadás), ezek tekintetében a kárveszély az átvétel időpontjától a megrendelőre száll. Az előzetes átadásnak akkor van gyakorlati jelentősége, amikor a létesítményen több vállalkozó dolgozik. Ilyen esetekben a munkát össze kell hangolni, a munkahelyre a megrendelőnek szüksége van abból a célból, hogy a következő munkafázist végző vállalkozó részére munkavégzésre alkalmas állapotban adhassa azt át. Az előzetes átadás nem minősül részteljesítésnek. Ha a vállalkozó hibásan teljesít, a szavatossági igény érvényesítésének kezdő időpontja nem az előzetes átadás napja, hanem az a nap. amikor a szerződésszerű teljesítés megtörtént. 
A feleknek az átadás-átvétel megkezdésekor a szerződésszerű teljesítés elbírálásához szükséges iratokat egymás rendelkezésére kell bocsátaniuk. Az átadási tervdokumentáció a kiviteli tervdokumentáció olyan példánya, amelyen a vállalkozó a terv és kivitelezett állapot közötti eltéréseket feltüntette, vagy igazolta, hogy a kivitelezés a terv szerint történt.
A nagyobb beruházásoknál fordul elő általában, hogy az átadás-átvétel több napot, esetleg heteket vesz igénybe. Ezekben az esetekben van jelentősége annak, hogy a vállalkozó határidőben teljesít, ha az átadás-átvétel a szerződésben előírt határidőn belül, illetve határnapon megkezdődött. Természetesen ez a szabály nem vonatkozik arra az esetre, ha a megrendelő a szolgáltatást szerződésszegés miatt nem vette át.
Az átadás-átvételi eljárás célja annak megállapítása, hogy szerződésszerű-e a teljesítés. A megrendelő köteles megvizsgálni és a vizsgálat alapján felfedezett hiányokat, hibákat, a hibás munkarészekre eső költségvetési összegeket, valamint az érvényesíteni kívánt szavatosság igényeket jegyzőkönyvben rögzíteni. Nem közömbös hogy a feltárt hiányosságok milyen súlyúak a szerződés tárgyát, célját tekintve. A felek eltérő megállapodásának hiányában nem tagadható meg az átvétel a szolgáltatás olyan jelentéktelen hibái (hiányai) miatt, amelyek más hibákkal (hiányokkal) összefüggésben, illetve a kijavításukkal, pótlásukkal járó munkák folytán sem akadályozzák a rendeltetésszerű használatot. Ha az alvállalkozó által megfelelően elvégzett és átadásra felajánlott munkát a generálkivitelező nem veszi át, vele szemben a jogosuld késedelem jogkövetkezményeit kell alkalmazni.
Az elvégzett, átadott munkát - diszpozitív szabály szerint - egy éven belül utófelülvizsgálati eljárás során újból meg kell vizsgálni. Ennek célja az, hogy az időközben, azaz az átadás után felismerhető hibákat, hiányosságokat a megrendelő összegyűjtse és jelezze igényét a vállalkozó felé. Az utófelülvizsgálati eljárást a megrendelő készíti elő és hívja meg arra a vállalkozót. Ennek alapjául a megrendelő által elkészített hibajegyzék szolgál.
Gyakran fordul elő, hogy az építményekben az egyes hibák a birtokbavételt követően jelentkeznek, illetve a hibák jellegüknél fogva csak később észlelhetők, bár a hiba oka már a teljesítéskor megvolt. Az egyes hibák felismeréséig nyugszik a határidő és a hiba felismerésének időpontjától kell számítani az elévülési határidő meghosszabbodását. A törvény e szabálya kiküszöböli azt. hogy hibánként külön-külön kelljen a megrendelőnek a szavatossági igényeit érvényesítenie a vállalkozóval szemben. Módot ad a törvény arra, hogy az átadás-átvételi eljárástól számított egy éven belül utófelülvizsgálati eljárást tartsanak a felek és azon ismételten megvizsgálják a szolgáltatást.
A felek az utófelülvizsgálati eljárást közös megállapodással az átadás-álvételtől számított egy évnél későbben is lefolytathatják és a megrendelő a szavatossági igényét az ilyen eljárás befejezését követő 3 hónapon belül érvényesítheti. A bírói gyakorlat szerint az építési szerződések körében az utófelülvizsgálati eljárásról felvett jegyzőkönyvben feltüntetett hibákra, hiányosságokra vonatkozó szavatossági jogok az utófelülvizsgálati eljárás befejezését követő 3 hónapon belül akkor is érvényesíthetők, ha az elévülési idő már eltelt vagy abból 3 hónapnál kevesebb van hátra 
Az átadás-átvételi jegyzőkönyv által nem tartalmazott hibákról, amelyek az átadást követő időben is jelentkezhettek azt kell vélelmezni, hogy azok az átadás után váltak felismerhetővé. Az ilyen hibákra nézve a jogosult a szavatossági jogait az utófelülvizsgálat során is érvényesítheti 
Az utófelülvizsgálati eljáráson felek nyilatkozataikat jegyzőkönyvbe foglalják. Amennyiben a vállalkozó az utófelülvizsgálati eljárás során elismeri a megrendelő szavatossági jogát, az a szavatossági jogok elévülésének idejét megszakítja.
A szavatossági igényérvényesítési határidőnél tekintettel kell lenni az egyes épületszerkezetekre vonatkozó kötelező alkalmassági időkre. A szavatossági igények mellett megjelenhet a vállalkozó jótállási kötelezettsége is. Lakásépítéssel kapcsolatosan az 53/1987. (X. 24.) MT számít rendelet rendelkezik.
A jótállás időtartama három év, amely a lakóépület, illetőleg a lakás átadás-átvétel befejezésének napján kezdődik.
A jogosult - a jótállási időn belül - követelheti a hiba kijavítását, a vételár megfelelő leszállítását, a hibás dolog kicserélését, illetőleg a hibás munka újbóli elvégzését.
A jótállási igényt jótállási jeggyel lehet érvényesíteni, amelyet a vállalkozónak lakásonként külön-külön kell kiállítani, a jogok érvényesítésére pedig ennek alapján a lakás mindenkori tulajdonosa jogosult.
9. SZERELÉSI-, TEREVEZÉSI SZERZŐDÉS
I. Szerelési szerződés
A szerelési szerződés valójában egy speciális építési szerződés, amely azt jelenti, hogy vonatkoznak rá az építési szerződésnél már megismert szabályok. ezért a következőkben csak a sajátos jegyek emelendők ki!
1. A szerződés fogalma, tárgya
A szerelési szerződés alapján a vállalkozó technológiai szerelési munka elvégzésére vállalkozik. a megrendelő főkötelezettsége ebben a jogviszonyban is a tevékenység eredményeként megvalósult munka átvétele és az ellenszolgáltatás, azaz a díj megfizetése.
A technológiai szerelési munka meghatározására nincs jogi norma, a gyakorlat szerint különösen ilyen a vas- és acélszerkezeti munkák, a különböző termékek (pl. kőolaj, földgáz, vegyi anyagok stb.) technológiai vezetékei, felvonó és szállítóberendezések szerelési munkái, kábelfektetési és szerelési munkák stb.
2. A .felek jogai, kötelezettségei
A felek szoros együttműködésre kötelesek. A vállalkozó köteles a munkahelyen naplót vezetni, amelyre az építési naplóra vonatkozó szabályok az irányadók. Ha a tervezési munkát a vállalkozó végezte, köteles a hatósági engedélyezési eljárásban szükséges rajzokat, műszaki leírásokat a megrendelő rendelkezésére bocsátani.
A vállalkozó köteles gondoskodni a szerelési munkához szükséges állványokról, állványozási anyagokról.
A szereléssel közvetlenül összefüggő építőipari szakmunkák elvégzése (pl. vakolás, festés stb) is a vállalkozó feladata. Ha ugyanazon a létesítményen több vállalkozó tevékenykedik, szerelési ütemtervet kell készíteni.
A megrendelő feladatai közé tartozik föld alatti munkáknál a tűzvédelem biztosítása. Ha a megrendelőnek a munkálatok színhelyén saját telephelye vagy üzeme van és rendelkezik a teljesítéshez szükséges eszközökkel köteles azokat a vállalkozó rendelkezésére bocsátani.
3. A szerződés teljesítése
Az átadás-átvétel próbaüzemmel történik. A próbaüzem időtartama harminc nap. A próbaüzem előtt meg kell győződni arról, hogy a berendezés a próbaüzemre alkalmas-e. Az erre vonatkozó nyilatkozatokat, továbbá a hibákat és a kijavításukra megállapított határidőket jegyzőkönyvbe kell foglalni. A próbaüzem csak akkor kezdődhet meg, ha a berendezést próbaüzemre alkalmasnak minősítik az előzetes vizsgálat során. A szabálynak elsődlegesen biztonsági szempontból van jelentősége, de ezzel az alkalmatlan berendezéssel végzett próbaüzem miatti felesleges költségek felmerülte is megelőzhető.
A próbaüzemhez szükséges energiát, alapanyagokat, segédanyagokat, valamint műszereket a megrendelőnek kell biztosítania. Amennyiben a vállalkozó gyártja a berendezést, a szükséges irányító szakszemélyzetet a próbaüzem egész tartamára neki kell biztosítania. Megrendelő az átvételt nem tagadhatja meg, ha a próbaüzem során olyan kisebb jelentőségű hibákat és hiányosságokat állapítanak meg, amelyek a rendeltetésszerű állandó és előírt üzemeltetést nem akadályozzák, és a berendezés egyébként a szerződésben kikötött műszaki feltételeknek megfelel.
A vállalkozó és a megrendelő közösen végzett teljesítményméréssel állapítják meg, hogy a berendezés megfelel-e a törvényes vagy a szerződésben meghatározott tulajdonságoknak. Az ehhez szükséges különleges műszereket a megrendelő köteles biztosítani. A teljesítményméréseket - ha az lehetséges - a próbaüzem ideje alatt kell elvégezni.
Jogszabályok
-	Ptk. 401-412. §-ok
-	53/1987. (X. 24.) MT rendelet a lakásépítéssel kapcsolatos kötelező jótállásról
-	11/1985. (VI. 22.) ÉVM-IpM-KM-MÉM-BKM együttes rendelet az egyes épületszerkezetek és azok létrehozásánál felhasználásra kerülő termékek kötelező alkalmassági idejéről.
II. Tervezési szerződés
1. A szerződés fogalma
A beruházási szerződések alapszerződésének tekinthető, amelyben kifejeződik a beruházó (megrendelő) beruházással kapcsolatos elképzelése, s amely alapján valósulhat meg a beruházás.
A vállalkozó műszaki-gazdasági tervező munka elvégzésére vállalkozik, amelynek fizikai megvalósulása, az eredménye maga a szellemi alkotás, a terv.
2. A jogviszony keletkezése
A tervezési szerződés létrejöhet szóban. írásban és akár ráutaló magatartással is, ugyanis jogszabály írásbeliséget nem kíván meg. Amennyiben a felek közötti szerződés a terv, mint szellemi alkotás vonatkozásában felhasználási szerződés megkötésére is irányul, az írásba foglalás mindenképpen érvényességi feltétel. Létrejöhet a klasszikus (ajánlat-elfogadás) módon, de amennyiben külön jogszabályok (lásd: közbeszerzési törvény) megkívánják vagy akár a beruházó saját akarat-elhatározása folytán a szerződést a lehető legkedvezőbb feltételekkel kívánja megkötni, meghatározhatja a szerződéskötés sajátos módját, szabályait (pl. versenyeztetés, pályáztatás).
3. A jogviszony alanyai
A jogviszony alanya a megrendelő és a vállalkozó, aki nem feltétlenül azonos a konkrét szellemi alkotás, a terv elkészítőjével (a tervezővel), mert a vállalkozó bevonhat a szerződés teljesítésébe alvállalkozókat (kivéve, ha a szerződésben kifejezetten kizárták).
Szerződő félként mindkét oldalon a polgári jog bármely alanya megjelenhet.
4. A jogviszony tárgya
A közvetlen tárgya a műszaki-gazdasági tervező munkának az elvégzése, azaz tevékenység kifejtése, a közvetett tárgy pedig a szellemi alkotást hordozó tervdokumentáció.
Előfordulhat, hogy a felek a műszaki-gazdasági tervező munka fokozatos szolgáltatásában állapodnak meg.
5. A jogviszony tartalma
a) A tervező főkötelezettsége a szerződés alapján a műszaki-gazdasági tervező munka elvégzése, a tervdokumentáció elkészítése. Azon túl, hogy a terv szellemi alkotás, tartalmazhat oltalom alatt álló egyéb szellemi tulajdont (pl. szabadalmazott találmányt), ezért a vállalkozó jogszavatossági kötelezettsége kétirányú. Szavatol azért. hogy maga a tervező munka nem sérti harmadik személy jogát, másrészt azért, hogy harmadik személynek nincs olyan joga, amely a terv kivitelezését akadályozza vagy korlátozza. (pl. akkor, ha harmadik személy szabadalmát a tervben felhasználták anélkül, hogy az erre irányuló jogot megszerezték volna.)
(A jogszavatosságra egyébként a tulajdonjog átruházásáért való szavatosságra irányadó szabályokat kell alkalmazni.)
b) A tervezési szerződés eredményeként létrejövő terv jogi oltalom alatt áll. A felek megállapodása szerint vagy a megrendelő rendelkezik szabadon ezzel a szellemi termékkel anélkül, hogy megfosztaná a vállalkozót attól a jogtól, hogy azt saját belső tevékenységéhez felhasználhassa, vagy pedig a rendelkezési jog a vállalkozónál marad és a szóban forgó megoldást a megrendelő csak a saját üzemi tevékenysége körében használhatja fel, és senkivel sem közölheti.
A megrendelő a tervet csak a szerződésben meghatározott célra és esetben használhatja fel, azt nyilvánosságra nem hozhatja (üzemi titok).
c) A tervezési folyamat során a munka sajátosságából, a technológiai fejlődés követelményéből a tervezőre az a feladat is hárul, hogy ezeket a szempontokat is figyelembe vegye és az elérni kívánt célt esetleg újszerű megoldásával, annak alkalmazásával igyekezzék megvalósítani. Előfordulhat az, hogy a megoldás nem vezet eredményre, sőt abból a kivitelezés során kár is keletkezhet.
A felek ezért a szerződésben kiköthetik a kártérítési felelősség korlátozását, ha a vállalkozó hazai viszonylatban nem ismert vagy nem alkalmazott műszaki-gazdasági megoldást tartalmazó terv készítését vállalja [Ptk. 409. § (2) bek.]. Ez a korlátozás tehát a felek megállapodásától függ és ezáltal feltételezi a megrendelő tájékoztatását az ilyen megoldásra vonatkozó tervezői elképzelésről. Nem a felelősség kizárásáról, hanem csupán korlátozásáról van szó. 
d) Gyakran előfordul, hogy a megrendelő a tervdokumentáció átadását követően évekig nem kezdi meg annak megvalósítását (anyagi vagy egyéb ok folytán), időközben azonban változhattak a hatósági előírások, sőt az alkalmazott megoldás is elavulhatott. Ezért van jelentősége annak, ha a kivitelezés a terv szolgáltatásától számított három év után kezdődik meg, a felek megállapodhatnak abban, hogy a vállalkozó a tervet, az azonos elemeket felülvizsgálja és nyilatkozik a terv kivitelezésre való alkalmasságáról, ill. megváltoztatásának szükségszerűségéről, ill. a tervet áttervezheti (korszerűségi felülvizsgálat). A korszerűségi felülvizsgálatot jogszabály kötelezővé teheti.
e) A megrendelő főkötelezettsége a tervezési díj megfizetése, amely - diszpozitív módon - a teljesítéskor esedékes. A teljesítés nyilvánvalóan a tervdokumentáció átadásával történik meg.
 6. A szerződés megszűnése, a szerződésszegés speciális szabályai
a) A szerződés a vállalkozási szerződésre vonatkozó általános szabályok szerint szűnhet meg. A teljesítés általános kötelemszüntető jogi tény, amely a tervezési szerződést is megszünteti. Sajátosan alakul azonban a szerződésszegés létszaka. A szavatossági igény elévülési idejének kezdete a terv alapján kivitelezett szolgáltatás teljesítésének időpontja. Ennek azonban feltétele, hogy a kivitelezés a terv szolgáltatásától, ill. a korszerűségi felülvizsgálat esetén a terv alkalmassá nyilvánításától, ill. áttervezés esetén a terv szolgáltatásától számított három éven belül megkezdődjön.
b) A gyakorlatban előfordulhat, hogy a szolgáltatás a terv hibája miatt lesz hibás, vagy válik a károk forrásává. A tervezői felelősség megállapítása azonban nem egyszerű feladat az ún. generálkivitelezési konstrukcióban, ahol a tervező nincs jogviszonyban a kivitelezővel: a terveket a beruházónak adja át és a beruházó továbbítja a kivitelezőnek. A közreműködőért való felelősség szabályainak az alkalmazására az említett jogviszony hiánya miatt nincs lehetőség. 

ba) a tervező lesz a beruházóval szemben felelős, mert hiszen ő, mint szakértelemmel rendelkező szolgáltatta a hibás tervet,
bb) ha azonban a kivitelezőtől elvárható, hogy a terv hibáját felismerje, akkor kánmegosztásnak van helye.
c) Az építkezések jelentős hányada típusterv, vagy tipizált terv alkalmazásával készül. Az ilyen tervekhez azt az annak terjesztésével foglalkozó vállalatnál vásárolja meg. Általában nem vonatkozik rá az ún. tervezői védelem, mely szerint a tervet csak a szerződésben meghatározott célra lehet felhasználni és nyilvánosságra nem hozható.
A típusterv adaptálása során azonban előfordul, hogy a helyi viszonyokra alkalmazva változtatást kell eszközölni a terven. Ilyen esetben az építtető és a tervező között már tervezési szerződés jön létre, amelynek teljesítése már egyedi tevékenységet igényel. Az adaptáló következésképpen felelős lesz az általa készített vagy megváltoztatott tervrészért, annak az egész tervre való kihatásáért. 
Ezen felül az adaptáló tervező felelős a típusterv hibájáért abban az esetben, ha a hibát az elvárható gondos eljárás során észlelnie kellett volna.
10. A fuvarozási szerződés keletkezése, fajai, alanyai, tartalma

“Ptk. 448. § (1) A fuvarozási szerződés alapján a fuvarozó díjazás ellenében köteles a küldeményt rendeltetési helyére továbbítani és a címzettnek kiszolgáltatni."
A fuvarozás lényege a küldemény adott helyről adott helyre való továbbítása. A szerződés további jellegzetességei. hogy a fuvarozó más részére tevékenység kifejtését vállalja (facere szolgáltatás),mely tevékenység során a más tulajdonában levő küldeményt őrizetében tartja.
Önálló szerződéstípusként hazánkban a XIX. században került szabályozásra. A szárazföldi fuvarozás szabályait elsőként a fiavarosokról szóló 1840. évi XX. törvény foglalta össze, a fuvarjog fejlődésének következő állomása a kereskedelmi törvény (1875. évi XXXVII. törvény) megalkotása volt, melynek szabályai megteremtették a hazai egységes fuvarjogot.
A Kt. árufuvarozásra vonatkozó rendelkezései az 1959. évi IV. törvény, a Ptk. életbelépéséig voltak hatályban.
A Ptk. a fuvarozási szerződést a kötelmi jog önálló szerződéstípusaként a XLI. fejezetben szabályozza.
1. A fuvarozási szerződés létrejötte
A fuvarozási szerződés első létszaka a szerződés létrejötte, mely magába foglalja a fuvarozási tevékenység előkészítését és a fuvarozási szerződés megkötését.
Az előkészítő szakasz a tömeges fuvarozást lebonyolító fuvarozók szerződéseinél kap jelentőséget. A szerződés megkötését megelőző tárgyalásokat, valamint a fuvareszköz megrendelését foglalja magába. A kocsirendelés - a fuvaroztató részéről - a vasúthoz, hajózási vállalathoz intézett bejelentés. A kocsirendelés még nem tartalmazza a fuvarozási szerződés összes adatait, hanem csak azokat, melyek a kocsi kiállításához szükségesek, a tömegfuvarozó pedig a rendelés átvételekor még nincs abban a helyzetben, hogy a megrendelőnek nyilatkozni tudjon a fuvarozás elvállalásáról, így ez a cselekmény még nem tekinthető ajánlatnak.
A fuvarozási szerződés megkötésére a feladó a küldemény berakását megelőzően, általában a fuvarlevél átadásával tesz ajánlatot. Az ajánlat elfogadását a fuvarlevél kifogás nélküli altvétele jelenti.
A fiavarozási szerződés minden esetben szerződéskötéssel jön létre.Az előkészítő szakasz jogcselekményei nem hozzák létre a szerződést, csupán feltételei a szerződés megkötésének.
A fuvarozási szerződés főszabályként konszenzuál szerződés, tehát a felek egyező akarat-elhatározása, a fuvarozás elvállalása hozza létre. Jogszabály kimondhatja, hogy a küldemény átvétele jelenti a fuvarozás elvállalását. Ez a reálszerződési forma érvényesül a vasúti és a nemzetközi fuvarozásban is.
A fuvarozási szerződés nincs írásbeli alakhoz kötve. Létrejöhet írásban, szóban és ráutaló magatartással is. A fuvarozási szerződés nincs formakényszerhez kötve sem. Nem jelent formakényszert a Ptk. 489. §-óban szabályozott fuvarlevél sem.
A fuvarozási szerződés megkötésekor nagyon gyakori - vasúti árufuvarozás esetén pedig kötelező - a fuvarlevél kiállítása, ugyanis a fuvarozás lebonyolítását a fuvarlevél nagyban megkönnyíti, és a fuvarozásból adódó jogviták eldöntésénél bizonyító erővel bír.
A fuvarlevél bizonyítékként szolgál, bizonyítja a fuvarozási szerződés létrejöttét és a küldemény átvételét. Az átvétel napja az a nap, amelyen a fuvarozó a fuvarlevelet aláírta, vagy lebélyegezte [Ptk. 489. §]. Ez egy megdönthető vélelem: bizonyítható, hogy az átvétel más időpontban történt.
A Ptk. 1977. évi módosítása:   “a fuvarlevél tartalmának részletes meghatározása nem igényel törvényi szintű szabályozást."A módosítás kimondja, hogy alacsonyabb szintű fuvarozási jogforrások a fuvarlevél kiállítását kötelezővé tehetik, és meghatározhatják a fuvarlevél tartalmát és alakiságait.

2. A fuvarozás fajai, jogforrásai és szabályozási rendszere
Az árufuvarozási tevékenységre irányuló szerződések jellemzője, hogy rendszerint valamely alapügylet - adásvételi, szállítási, vállalkozási szerződés - teljesítését segítik elő. Attól függően. hogy az áru továbbítása milyen eszközzel valósul meg: vasúti, vízi, közúti és légi fuvarozást különböztetünk meg.A vasúti, a vízi és a légi fuvarozás erre a célra létrehozott közlekedési (tűvarozási) vállalkozások - MAHART, MÁV, MALÉV - útján valósul meg.
A közúti árufuvarozást az e célra rendelt gazdálkodó szervezetek a jogszabályok által előírt feltételek megléte esetén egyéni vállalkozók is végezhetnek.
A fuvarozás másik területe a személyfuvarozás. A személyfuvarozás - személyek szállítására irányuló szerződés - a hatályos jogi rendelkezések szerint nem tekinthető fuvarozási szerződésnek. A személyszállítási szerződésekre - jogszabály eltérő rendelkezése hányában - a vállalkozási szerződések szabályait kell alkalmazni.
A fuvarjogi szabályozás többszintű. A fuvarozás általános szabályait a Ptk. XLI. fejezete tartalmazza.
Csak kifejezett felhatalmazás esetén lehet eltérni a törvény rendelkezéseitől. Ilyen kivételt enged a Ptk. 506. §-a kimondva, hogy
1.	a hajózási és légifuvarozó vállalat fuvarozási szerződéseire a törvény csak annyiban irányadó, amennyiben a jogszabály vagy nemzetközi szerződés, egyezmény másként nem rendelkezik [Ptk. 506. § (2) bek.];
2.	ha a küldeményt országhatáron túl kell továbbítani, a Ptk. rendelkezéseit csak nemzetközi szerződés, egyezmény vagy jogszabály eltérő rendelkezése hiányában lehet alkalmazni [Ptk. 506. § (1) bek.].
A fuvarozási jog szabályozásának második szintjét a fuvarozási szabályzatok, üzletszabályzatok jelentik. A fuvarozási szabályzatok az egyes közlekedési ágazatokon belül végzett fuvarozási tevékenység speciális normáit tartalmazzák. A fuvarozási szabályzatok a fiúvarfajtákhoz igazodóan a következők:
1.	a Vasúti Árufuvarozás Üzletszabályzata (VÁSZ) 
2.	a Közúti Árufuvarozás Szabályzata (KÁSZ)
3.	a Légifuvarozás Szabályzata (LSZ).
A fuvarozás ,jogi szabályozásának harmadik szintje a tömeges forgalmat lebonyolító árufuvarozók díjszabásai. A díjszabások az üzletszabályzatok részeként jogszabályi formában jelennek meg.
Az üzletszabályzatok és díjszabályok a Ptk. keretrendelkezéseit betartva részletezően tartalmazzák az adott fiavarfajta joganyagát. A szabályzatok bizonyos esetekben eltérhetnek a törvénytől. Az eltérést a Ptk. vagy kifejezetten megengedi, vagy eleve speciális rendelkezéseket tartalmaz a tömegfuvarozást lebonyolító vállalatok részére.    OK
3. A fuvarozási szerződés alanyai, tartalma
A fuvarozási szerződés létrejöttéhez a feleknek a lényeges, vagy bármelyikük által lényegesnek ítélt kérdésekben való megállapodása szükséges.
A fuvarozási szerződés esetében lényeges kérdés: 

1.	a szerződés alanyainak megnevezése,
2.	a küldemény neve és mennyisége,
3.	a feladási és rendeltetési hely megnevezése, és
4.	a fuvardíjban való megállapodás (ott lényeges, ahol nincs kötelező díjszabás).
3.1. A szerződés alanyai
A fuvarozási jogviszonynak három alanya van:
1.	a feladó: aki a küldemény továbbítását megrendeli; 
2.	a fuvarozó: aki a küldeményt továbbítja;
3.	a címzett: aki a küldeményt átveszi.
A fuvarozási szerződés csak a feladó és a fuvarozó között,jön létre, amelyből a címzett közvetlenül jogokat szerez, és bizonyos kötelezettségek is terhelik. Előfordulhat, hogy a címzett és a feladó ugyanaz a személy; ez az eset akkor, ha valaki saját címére fuvaroztat.
Amennyiben a harmadik alany különböző személy, a fuvarozó és a feladó között létrejött szerződés harmadik személy javára szóló ügylet. A fuvarozási szerződés alanyaként feladói és címzetti pozícióban bárki szerepelhet, tehát magánszemély, jogi személy, és jogi személyiséggel nem rendelkező gazdálkodó szervezet is.
Fuvarozói pozícióban az egyes fiavarfajtáknak megfelelően előfordulnak korlátozások.
3.2. A fuvarozási szerződés tárgya
A fuvarozási jogviszony közvetlen tárgya a küldemény rendeltetési helyre való továbbítása és kiszolgáltatása a címzettnek. A fuvarozási jogviszony közvetett tárgya a küldemény (általában ezt tekintjük a szerződés tárgyának).
Fuvarozási szerződés tárgya (küldemény) a “fuvarforgalom-képtelen" és a feltételesen fuvarozható dolgok kivételével bármely ingó dolog lehet.
A fuvarozás szempontjából forgalomképtelennek minősülnek - így nem fuvarozhatók - azok a tárgyak, amelyeket jogszabály terjedelmük, súlyuk vagy veszélyességük (robbanóanyagok, fertőző anyagok stb.) miatt a fuvarforgalomból kizárt. Feltételesen fuvarozható dolgok (pl. élő állat, hulla stb.), amelynek szállítását különleges feltételekhez, csomagoláshoz, elkülönítéshez köti a jogszabály. Amennyiben a feladó e különleges fuvarozási feltételeket nem teljesíti, a fuvarozó nem végezheti el a fuvarozást.
3.3. A fuvarozó jogai és kötelezettségei
A fuvarozási szerződés alapján a fuvarozó díjazás ellenében köteles a küldeményt rendeltetési helyére továbbítani és a címzettnek kiszolgáltatni [Ptk. 488. § ( l ) bek. ].
A fuvarozó kötelezettségei:
1.	a küldemény továbbítása
2.	és a küldeménynek a címzett részére való kiszolgáltatása.
A küldemény továbbítása körébe tartozó kötelezettségek a következők:
a fuvarozó köteles a fuvareszközt megfelelő helyen és időben kiállítani,
1.	a fuvarozást haladéktalanul megkezdeni,
2.	a fuvarozó köteles a feladó által átadott okmányokat megfelelően használni,
3.	a gazdaságosság, gyorsaság és biztonság elveit betartania küldemény továbbítása során,
4.	a fuvarozó köteles a feladó utasítását követni, de jogszabály a feladó utasítási jogát korlátozhatja               (pl. vasúti árufuvarozás esetében).
Ha a fuvarozó olyan utasítást kap, amely veszélyezteti a fuvarozás gazdaságos, gyors és biztonságos teljesítését, köteles erre a feladó figyelmét haladéktalanul felhívni. Amennyiben a feladó az utasítást írásban megismétli, a fuvarozó köteles az utasítást a feladó veszélyére és költségére végrehajtani. A fuvarozó köteles megtagadni a feladó utasításának teljesítését, ha annak végrehajtásával mások személyét veszélyeztetné, vagy megkárosítaná mások vagyonát [Ptk. 493. §].
1.	Ha a fuvarozás akadályba ütközik, a fuvarozó köteles a feladótól haladéktalanul utasítást kérni, kivéve, ha e kötelezettségét ,jogszabály kizárja vagy korlátozza.
2.	A fuvarozó a feladót a fuvarozás lebonyolításával kapcsolatos minden lényeges körülményről értesíteni köteles, ha a küldeményt kár érte, ha a fuvarozási határidő lényeges túllépése várható, ha a küldemény veszélybe kerül, vagy ha a küldemény kiszolgáltatása nem lehetséges [Ptk. 495. §].
A küldemény kiszolgáltatásával kapcsolatos kötelezettségek:
1.	a fuvarozó köteles a címzettet haladéktalanul értesíteni a küldemény megérkezéséről. (Ennek azért van nagy jelentősége, mert az értesítés kézhezvétele után a küldeménnyel való rendelkezés joga a címzettet illeti.);
2.	a fuvarozó köteles a küldeményt kiszolgáltatni, feltéve, hogy a fuvardíjat megfizették;
3.	ha a küldeményt nem lehet kézbesíteni, vagy a címzett az átvételkor esedékes követeléseket nem egyenlíti ki, a fuvarozó kötelesa feladót haladéktalanul értesíteni, és a küldeményt a felelős őrzés szabályai szerint megőrizni.
A fuvarozó jogosult a fuvardíj követelésére.
A fiavarozási szerződés visszterhes ügylet, olyannyira, hogy a szívességi fuvarozásra nem a fuvarozás szabályait, hanem az ingyenes megbízás szabályait kell alkalmazni. A fuvardíj mértéke főszabályként szabad megállapodás tárgya, de a tömegfuvarozást végző vállalkozások esetében a díjszabások állapítják meg. A fuvardíj az az ellenszolgáltatás, melyet a fuvaroztató a küldemény továbbításáért fizet. A fuvardíj magába foglal bizonyos, a fuvarozással rendszerint együtt járó költségeket is (pl. üzemanyag, adók stb.).
A fuvardíjat - feltéve, hogy a szerződés másként nem rendelkezik - a feladónak kell megfizetni. Ha a feladó nem fizet, a fuvarozó követelheti a fuvardíjat a címzettől is.
Jogosult a fűvarozó fiúvarozásra szükségesen és hasznosan fordított költségek megtérítésének követelésére [Ptk. 499. § (1) bek.].
A fuvardíjat, a szükséges és hasznos költségeket együttesen fuvarköltségnek nevezzük.  Amíg a fuvardíj minden fuvarozás során feltétlenül felmerül, addig a fuvarköltség másik eleme (a szükséges és hasznos költségek) esetleges jellegű, az esetenként felmerülő kiadásokat foglalja magába (pl.: újracsomagolási díj, kényszerkiadási díj stb.).
A fuvarozót a fuvardíj és a költségek erejéig törvényes és privilegizált zálogjog illeti meg azokon a dolgokon, amelyek a fuvarozással kapcsolatosan birtokába kerültek [Ptk. 499. § (2) bek.].
A törvényes zálogjog privilegizált jellege azt jelenti, hogy a fuvarozó zálogjoggal biztosított követelését más zálogjogosultakat megelőzően, bírósági eljárás nélkül, kereskedelmi forgalomban értékesítéssel elégítheti ki [Ptk. 499. § (4) bek.].
A fuvarozó jogosult más fuvarozó vagy fuvarozók igénybevételére.
Több fuvarozó közreműködése esetén különbséget kell tennünk aszerint, hogy a fuvarozókat a feladó jelölte-e ki, vagy a fuvarozó közreműködőiként szerepelnek a jogviszonyban.
a) Az első konstrukcióban a feladó köt külön-külön fuvarozási szerződéseket a fuvarozókkal.

                      Fuvarozó1
Feladó           Fuvarozó 2
                 Fuvarozó 3 

Az első jogi konstrukció sajátos eseteként értékelhetjük, ha a további fuvarozókkal a fővállalkozó köt szerződést, de a feladó kijelölése alapján.

                             Kijelölés              Fuvarozó2
Feladó         Főfuvarozó         Fuvarozó3
                             Kijelölés              Fuvarozó4

Ezen esetekben minden fuvarozó önállóan felel a fuvarozási szerződés teljesítéséért.
b) A második konstrukcióban a feladó csak a fővállalkozó fuvarozóval köt szerződést, és a fővállalkozó közreműködőket vesz igénybe.

                                                 Fuvarozó2
Feladó             Fuvarozó          Fuvarozó3      
                                                 Fuvarozó4

E második konstrukcióban a fuvarozásban részt vevő fuvarozók egyetemlegesen felelősek.

Több fuvarozó közreműködése esetén a fuvarozók díj- és költségigényeiket az alábbiak szerint elégíthetik ki:
-	mindegyik fiavarozó követelheti az őt megillető díj és költségek kiegyenlítését;
-	az első fuvarozó azonban érvényesítheti a feladóval szemben az őt követő, az utolsó fiavarozó pedig a címzettel szemben az őt megelőző fuvarozók díj- és költségkövetelését [Ptk. 498. ~]. Ez a felhatalmazás megkönnyíti a fuvarozók követeléseinek behajtását.
A zálogjogot az utolsó fuvarozó az őt megelőző fuvarozók követeléseire nézve is köteles érvényesíteni, mert ha azt nem teszi, az őt megelőző fuvarozók igényeiért - a címzett és a feladó mögött - egyszerű kezesként felel [Ptk. 499. § (3) bek.].
3.4. A  feladó és a címzett jogai és kötelezettségei
Jogosultságok:
- a feladó a fiavarozás megkezdése előtt a szerződéstől elállhat (objektív elállás, nem kell indokolni), köteles azonban a fuvarozó kárát megtéríteni [Ptk. 496. § (1) bek.];
- a feladót a küldemény kiszolgáltatásáig, vagy amíg a címzett a küldeménnyel nem rendelkezett, megilleti a küldeménnyel való rendelkezés joga. Ez a jogosultság azt jelenti, hogy a feladó a küldeményt útközben feltartóztathatja, visszairányíthatja, más címzettet vagy rendelkezési helyet jelölhet ki [Ptk. 496. ~ (2) bek.].
A feladó utólagos rendelkezési jogának gyakorlása a fuvarozási szerződés egyoldalú módosítását jelenti, ezért a feladót terheli az utólagos rendelkezéssel felmerült díjtöbblet és költség; [Ptk. 496. 3 (3) bek. ].
Kötelezettségek:
•	a feladó köteles a küldeményt úgy csomagolni, hogy a csomagolás azt megóvja, és a küldemény mások személyét vagy vagyonát ne veszélyeztesse. Ha a fuvarozó megállapítja a hiányosságokat, írásbeli utasítást kell kérnie a feladótól, azonban írásbeli utasítás ellenére sem vállalható a küldemény fuvarozása, ha az mások személyét vagy vagyonát veszélyezteti;
•	a feladó köteles a fuvarozónak a fuvarozás lebonyolításához szükséges okmányokat átadni. Mindaddig, amíg a feladó ezen kötelezettségének nem tesz eleget, a fuvarozó a küldemény átvételét megtagadhatja;
•	a küldemény berakása többnyire a feladót, kirakása a címzettet terheli;
•	a fuvarozóval szembeni igényeket a küldemény megérkezéséről szóló értesítés átvétele előtt csak a feladó érvényesítheti. Az értesítés átvétele után az igényeket mind a feladó, mind a címzett érvényesítheti. Lényeges, hogy bármelyikük általi érvényesítés kizárja a másik – fuvarozóval szembeni fellépésének - jogát.
 Személyfuvarozás
A személyfuvarozás személyek továbbítása díjazás ellenében. A személyfuvarozás lényeges eltéréseket mutat az árufuvarozási jogviszonyhoz képest, ugyanis a személyfuvarozás alapvetően vállalkozási jogviszony.
Sajátosságai:
A személyfuvarozás esetén a fuvarozó szolgáltatása a személyszállítás, személyek továbbítása, de a jogviszonynak mindig csak két alanya van: a fuvarozó és az utas, ellentétben az árufuvarozási jogviszonnyal, mely klasszikusan 3 pólusú jogviszony.
Az árufuvarozási jogviszony sajátossága, hogy a továbbítás során a dolog kikerül tulajdonosának rendelkezése alól, ez a sajátosság személyszállításnál hiányzik, bár a fuvarozásra jellemző helyváltoztatási ,jelleg ez esetben is érvényesül.
A személyek szállításának elvállalására - ha jogszabály kivételt nem tesz - a vállalkozási szerződés szabályait kell megfelelően alkalmazni.

11. A fuvarozási szerződés felelősségi szabályai 
A fuvarozási szerződések körében előforduló szerződésszegések három nagy csoportba sorolhatók, úgymint:
1.	késedelem
2.	áruban bekövetkezett károsodások
3.	egyéb szerződésszegések (pl. okmányok átadásának elmulasztása vagy nem megfelelő       felhasználása, utasítás nem teljesítése).

11.1.A  fuvarozó szerződésszegése és ,jogkövetkezményei
A fuvarozó késedelme. A fuvarozó késedelembe esése a fuvarozási szerződés két létszakában következhet be; ezekhez eltérő jogkövetkezmények fűződnek.
a) A fuvarozó késedelembe eshet a küldemény átvétele előtt, ha a megfelelő fuvareszközt az előírt határidőre nem állítja ki. Jogkövetkezménye: a feladó elállhat a szerződéstől és kártérítést követelhet a fuvarozótól.
Kártérítésként a berakás eredménytelen megkísérléséből eredő költséget (negatív interese) és a más fuvarozónak kifizetett fuvardíjtöbbletet lehet követelni. Amennyiben a küldemény elvész vagy értékcsökkenést szenved (azáltal, hogy a fuvarozó nem veszi át az árut), a feladó követelheti
•	a küldemény értékének vagy értékcsökkenésének megtérítését is, feltéve, ha a fuvarozót tájékoztatta;
•	a küldemény tárgyáról, illetve a fuvarozó tudott, vagy e nélkül is tudnia kellett arról, hogy késedelme a küldemény károsodásával ,jár.
b) A fuvarozó késedelemhe eshet a fuvarozás tartama alatt is, ha a szerződésben vagy a jogszabályban megállapított fuvarozási határidőket túllépi.
A fuvarozás lebonyolítása alatti késedelem esetén a feladó, illetőleg a címzett a következő jogokkal élhet:
•	a feladó, ill. a címzett - a késedelem tartamához mért, de legfeljebb a fuvardíjnak megfelelő - kötbért követelhet;
•	a feladó, ill. a címzett követelheti a kötbért meghaladó kárának megtérítését, ha a fuvarozó a határidőben való teljesítéshez fűződő érdek ismeretében írásban vállalta a határidő megtartását, és nem bizonyítja, hogy a késedelmet tevékenységi körén kívül eső elháríthatatlan ok idézte elő.
A fuvarozó felelőssége az “ún. árukárokért". E felelősségről akkor beszélünk, ha a küldemény az átvételtől a kiszolgáltatásig terjedő idő alatt elvész, megsemmisül vagy megsérül. Ilyenkor a fuvarozó fokozott felelősséggel tartozik: nem védekezhet azzal, hogy úgy járt el, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható.
A fuvarozási felelősség szabályai tekintettel vannak a fuvarozás sajátosságaira. A fuvarozás tartama alatt a küldemény kikerül a tulajdonos, birtokos hatalmából és nem, vagy nehezen tudja a küldemény sorsát befolyásolni. Ez indokolja a fokozott felelősségi szabályok alkalmazását. A fuvarozó fokozott felelőssége mellett azonban túlzott terhet róna a fuvarozóra a teljes kártérítés elvének alkalmazása, ezért általában (kivéve a szándékos károkozást) a kártérítés mértéke korlátozott.
A fuvarozás alatt a küldeményben keletkezett “ún. árukárokért" való felelősséget tehát két sajátosság jellemzi:
•	A felelősség jogalapját tekintve az általános felelősségi mércéhez képest szigorúbb tárgyi felelősség érvényesül. (Ez nem eredményfelelősség, mert a törvény kimentési lehetőségeket biztosít ! )
•	A fokozott felelősséget ellensúlyozza a kártérítés mértékének korlátozása. A fuvarozó csak a fuvarozás alatt keletkezelt tényleges “árukárok" megtérítésére köteles.
A címzett jogainak és kötelezettségeinek pontos teljesítése is szükséges (ilyen pl. a berakás, csomagolás, kirakás).
A Ptk. taxatíve felsorolja azokat az okokat, melyek bizonyítása esetén a fuvarozó mentesül az ún. árukárokért való felelősség alól.
A fuvarozó nem felel a kárért, ha az:
1.	a fuvarozó tevékenységi körén kívül eső elháríthatatlan ok,
2.	a küldemény belső tulajdonsága (törékenység, beszáradás stb.), 
3.	a csomagolás kívülről észre nem vehető hiányossága.
4.	a feladó által végzett berakás, ill. a címzett által végzett kirakás, 
5.	a feladó, a címzett, vagy az általuk rendelt kísérő nem úgy járt el, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható, ide értve azt az esetet is, ha a feladó a szükséges okmányokat nem adta át, vagy nem jól töltötte ki, továbbá, ha a fuvarozót nem tájékoztatta a küldemény kívülről fel nem ismerhető rendkívüli értékéről [Ptk. 501. §].
Ha a fuvarozó a csomagolás kívülről észrevehető hiányossága ellenére anélkül vette át a küldeményt, hogy erre a feladó írásban utasított volna, a csomagolás hiányossága következtében a fuvarozóra vagy más személyre háruló kárt, valamint a küldeményben keletkezett kárt fele részben a fuvarozó, fele részben a feladó viseli [Ptk. 505. § (1) bek. ).
A fuvarozási felelősség körében a bizonyítási teher elosztása - eltérve az ún. tiszta exculpációs rendszertől - két elven alapszik:
•	Az érdekelt alany köteles bizonyítani, hogy a kár nem az ő kötelezettségeinek megszegése következtében keletkezett (kimentési bizonyítás).
•	Az olyan okokat, amelyek egyik fél magatartásúra sem vezethetők vissza, annak az alanynak kell bizonyítania, akinek érdekkörében ezek felmerültek (direkt bizonyítás).
A fiavarozási felelősség körében keveredik a direkt bizonyítási és az ún. exculpációs (kimentési) bizonyítási rendszer. A biztosítási teher szabályai a Ptk. 501. § alapján a következő módon alakulnak:
•	A fuvarozót terheli annak bizonyítása, hogy a kárt tevékenységi körén kívül eső elháríthatatlan ok idézte elő (kimentési bizonyítás).
•	A feladót terheli annak bizonyítása, hogy a kárt nem a küldemény belső tulajdonsága okozta (direkt bizonyítás).
•	A feladónak, ill. a címzettnek kell bizonyítania, hogy a kár nem a kirakás következménye (direkt).
•	A csomagolás hiányosságairól a fuvarozó köteles meggyőződni. A csomagolás hiányos voltát a fuvarozónak kell bizonyítania (direkt).
•	Azt, hogy a kár nem a csomagolás hiányossága következtében állt elő a feladó, ill. a címzett köteles bizonyítani (kimentés).
•	A feladó, ill. a címzett bizonyítja, hogy ő vagy az általa megbízott személy úgy járt el, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható (kimentés).
11.1.1. A fuvarozó kártérítési felelősségének mértéke
A fuvarozó kártérítési felelősségének mértéke, különbözik aszerint, hogy a fuvarozó a kárt szándékosan okozta-e vagy sem:
•	ha a kárt a szándékosan okozta, köteles a teljes kárt megtéríteni;
•	ha a kárt nem szándékosan okozta, a fuvarozó köteles megtéríteni a feladó vagy a címzett tényleges kárát - az elveszett, megsemmisült dolog értékét a megrongálódott dologban bekövetkezett értékcsökkenést -, és nem tarthat igényt fuvardíjra vagy annak arányos részére. (Nem terjed ki tehát a kártérítési kötelezettség az elmaradt haszonra és az indokolt költségekre. )
11.1.2. A kártérítés módja
A fuvaroztató (feladó, címzett) csak pénzbeli kártérítésre tarthat igényt, de a fuvarozó a küldemény megrongálódása esetén választhat a sérülés kiküszöbölése vagy az értékcsökkenés megtérítése között. A fuvarozó a dolog feladáskori tényleges értékét köteles pénzben megtéríteni.
Az igényérvényesítés speciális szabályai:
•	a fuvarozási szerződés alapján támasztható igények 1 év alatt évülnek el;
•	ha a küldemény hibája az átvételkor, kiszolgáltatáskor felismerhető, a fuvarozóval szembeni igényt haladéktalanul érvényesíteni kell;
•	ha a küldemény hibája az átvételkor nem volt felismerhető, 3 napon belül lehet az igényt a fuvarozóval szemben érvényesíteni.
11.2. A feladó és a címzett által okozott szerződésszegések és jogkövetkezményeik
•	ha a feladó a berakással késedelembe esik, a fuvarozó kártérítést követelhet, és az érdekmúlás bizonyítása nélkül még az elállás joga is megilleti, és
•	kártérítési igénye nem korlátozott.
Ha a feladó írásban utasította a fuvarozót arra, hogy a küldeményt a csomagolás hiányossága ellenére vegye át, a csomagolás hiányossága következtében a fuvarozóra vagy más személyre háruló kárt köteles megtéríteni, és viseli a küldeményben keletkezett kárt is [Ptk. 505. § (1) bek.J.
11.3. egyéb kárigények
Ha a fuvarozás során harmadik személyek szenvednek kárt, - ennek leggyakoribb esete, amikor a fuvarozó több fuvaroztató küldeményét egy fuvareszközön szállítja, de előfordulhat olyan eset is_ hogy kívülálló személyek szenvednek kárt - ilyenkor a harmadik személlyel szemben a szerződésen kívüli károkozás szabályai szerint a fiavarozó felel A fuvarozó a kártérítés megfizetése után a feladótól követelheti a kifizetett kár megtérítését, a felelősség általános szabályai szerint.
12. LÍZINGSZERZŐDÉS
A lízing olyan ügylet, amelyben a használati kötelmek és - bizonyos fajtáiban - az adásvétel egyes sajátosságai is felismerhetőek
A lízingszerződés valamilyen hasznot hajtó dolog (gép, berendezés, ingatlan, állami vállalat) használatát biztosítja, és lehetővé teszi az ezek üzemeltetése révén elérhető hasznok szedését. Ez az alapvető jellemvonás rokonítja a haszonbérlettel a lízinget. Operatív lízingnek hívjuk az olyan lízinget, amelyben csak a használati kötelmek jellemzői fedezhetőek fel. Pénzügyi lízingként emlegetik az olyan lízinget, amelyben a lízingbe vevő jogosultságot szerez arra, hogy a szerződésben kikötött időtartam lejártával a dolgon ő, vagy az általa megjelölt személy tulajdonjogot szerezzen, egteremti a tulajdonátszállás lehetőségét, amelyet a magyar gyakorlat szerint a lízingbe vevő általában kihasznál. Visszlízing (sale and lease back leasing) esetén szükségképpen sor kerül tulajdoni változásra, még a lízingszerződés megkötése előtt. Ilyenkor ugyanis a dolog korábbi tulajdonosa a lízingbevevő, aki eladta vagyontárgyát annak érdekében, hogy szabad pénzeszközökhöz jusson, de egyidejűleg lízingbe veszi azt, mert fizikailag szüksége van rá.
1. A lízing kialakulása, gazdasági szerepe és hazai jogi szabályozása
1.1. Nemzetközi intézménytörténet
A pénzügyi lízing a II. világháborút követően jelent meg az Egyesült Államokban, annak következtében, hogy a beruházások tőkeszükséglete mind gyakrabban haladta meg a rendelkezésre álló forrásokat. A hitelező számára biztonságosabb az a megoldás, hogy a beruházási javak tulajdonjogát megtartja magának, anélkül, hogy a tulajdonost terhelő kockázatot viselnie kellene. A beruházó tehát csak a dolog birtokát kapja meg a szerződéskötéskor, de a jogviszonyban - a terhek tekintetében - tulajdonosként veselkedik.
A beruházó számára nem az a fontos, hogy a gépek tulajdonosává váljon, hanem az, hogy a berendezés működtetése révén profitot szerezzen. Hasznát csökkenti ugyan a lízingbe adónak fizetendő díj, de a lízingelt vagyontárgy maga termeli ki a használati díjat és ezen felül még többletnyereséget is. A lízing útján megvalósuló beruházás drágább, mintha megvásárolnák a gépeket. 
1.2. Magyarországi szabályozás
A lízing története hazánkban is döntően a pénzügyi lízing kialakulásáról és fejlődéséről szól. Az operatív lízing ennek a folyamatnak a “melléktermékeként" kristályosodott ki. 
Hazánkban kezdetben nem a legkorszerűbb technika gyors megszerzése, hanem a már meglévő, de nem kellően kihasznált gépek más vállalatnál történő hatékonyabb üzemeltetése volt a jogintézmény célja. A lízing elterjedését bizonyos kedvezmények mellett elsősorban az segítette, hogy a díjat költség terhére lehetett fizetni. Az 1990-es években a lízingügyletek az állami tulajdon magánkézbe adásában is szerepet kaptak (vö. privatizációs lízing, Különös rész I. fejezet).
A 66/1970. (XII. 31.) PM rendelet a lízing alapvető pénzügyi és számviteli szabályait tartalmazta. 
A 8/1982. (III. 9.) PM sz. rendelet bővítette a lízingügylet alanyi körét és az akkori szigorú amortizációs szabályokhoz képest pénzügyileg kedvezővé tette a lízinget.
A 36/1985. (X. 31.) PM sz. rendelet a gépek és berendezések bérbeadásáról. A lízingbe vevő a lízingelt vagyontárgyat megvásárolhatta, sőt a lízingbe adó az addig fizetett díj fejében külön térítés nélkül is a lízingbe vevő tulajdonába adhatta a vagyontárgyakat. A lízingbe vevőre kedvező szabályként rögzítette a rendelet, hogy a díjat költségként kell elszámolni. A berendezést a lízingbe adó állóeszközei között kellett nyilvántartani.
1990-ben a deregulációs kampány során a lízingjogszabályt hatályon kívül helyezték. Így fordulhat elő az a helyzet, hogy miközben a lízingszerződéseknek nincsenek hatályos polgári jogi szabályai, a Hitelintézeti törvénytől a vámrendelkezéseken át az adó törvényig számos jogszabály érinti a lízingügyletet .
2. Lízingügylet és lízingszerződés
A lízingről szólva meg kell különböztetni a lízing ügyletet és a lízing szerződést. (A jogi irodalomban széles értelemben illetve szűk értelemben vett lízingszerződésként is ismeretes ez a lényegi elhatárolás.)
Lízingügylet alatt a szerződések komplex rendszerét értjük. Több szerződésből épül egymásra.
A folyamat négy fő szakaszra tagolódik:
1.	a felek előszerződést kötnek, amelyben vállalják, hogy meghatározott vagyontárgy, vagyoni értékű jog tekintetében később lízingszerződést fognak kötni,
2.	a lízingbe adó által harmadik személlyel kötött adásvételi szerződések teljesítése után kialakul a szűkebb értelemben vett lízingszerződés alapszituációja: a lízingbe adó tulajdonosi pozíciója,
3.	sor kerül a lízingtárgy használatára a szűkebb értelemben vett lízingszerződés keretében,
4.	végezetül lehetőség nyílik újabb szerződések realizálására, melyek többnyire tulajdonjogi változást eredményeznek.
A lízingügylet tehát egy komplex jogviszony.
A felek sokszor egyetlen szerződésben rendezik a komplex jogviszonyt. Az különösen gyakori a magyar gyakorlatbor, hogy a használatra és a tulajdonátszállásra vonatkozó rendelkezések ugyanabban a szerződésben kerülnek rögzítésre (ilyenkor beszélünk pénzügyi lízingről).
A lízingszerződés mind az operatív lízingnek, mind a pénzügyi lízingnek központi eleme.
3. Lízingszerződés
3.1. Fogalma
A lízingszerződés olyan határozott időre szóló szerződés, amely alapján a lízingbe vevő - vagyontárgy, vagyoni értékű jog - többnyire gépek, berendezések birtoklására, használatára és az üzemeltetésük révén elérhető haszon szedésére jogosult, díj fizetése és a tulajdonost terhelő kötelezettségek átvállalása fejében.
Hazai jogalkotásunk lehetőséget biztosított arra, hogy a felek vételi jogot kössenek ki (továbbá a tulajdonátszállás más lehetőségéről rendelkezzenek), de nem tette ezt kötelezővé. Jogszabályi definíciót csak az egyik lízingfajtára, a pénzügyi lízingre találunk. A hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvénynek a 2000. évi CXXIV. törvénnyel módosított szövege szól a pénzügyi lízingről. A Hitelintézeti törvény a pénzügyi szolgáltatások közé sorolja a pénzügyi lízinget. A legális definíció a szélesebb értelemben vett lízingügylet elemeit emeli ki. “Pénzügyi lízing: az a tevékenység, amelynek során a lízingbe adó ingatlan vagy ingó dolog tulajdonjogát, illetve vagyoni értékű jogot a lízingbevevő megbízása szerint abból a célból szerzi meg, hogy azt a lízingbevevő határozott idejű használatába adja oly módon, hogy az a lízingbevevő könyveiben kerül kimutatásra. A használatba adással a lízingbevevő
a) viseli a kárveszély átszállásából származó kockázatot, 
b) a hasznok szedésére jogosulttá válik,
c) viseli a közvetlen terheket (ideértve a fenntartási és amortizációs költségeket is),
d) jogosultságot szerez arra, hogy a szerződésben kikötött időtartam lejártával a lízingdíj teljes tőketörlesztő és kamattörlesztő részének, valamint a szerződésben kikötött maradványérték megfizetésével a dolgon ő vagy az általa megjelölt személy tulajdonjogot szerezzen. Ha a lízingbevevő nem él e jogával, a lízing tárgya visszakerül a lízingbe adó birtokába és könyveibe. A felek a szerződésben kötik ki a lízingdíj tőkerészét - amely a lízingbe adott vagyontárgy, vagyoni értékű jog szerződés szerinti árával azonos -, valamint kamatrészét és a törlesztésének ütemezését.
Nem minősül pénzügyi lízingnek az ellenőrző részesedéssel rendelkező vállalkozás és az ellenőrzött vállalkozás közötti lízing. ide nem értve a pénzügyi intézmény által kötött ilyen ügyletet."
Az idézett meghatározás valamennyi lízing definíciójaként természetesen nem szerepelhet, de a hazánkban leginkább elterjedt pénzügyi lízing jellemzőit polgári-kereskedelmi jogi szempontból is elfogadhatóan írja le. 
3.2. A jogviszony alanyai
a) A lízingszerződés alapformájában kétoldalú jogügylet. 
-	-Lízingbeadó bárki lehet. Kötelezetti pozícióban szerepelhet a termék előállítója, vagy egy speciális lízing szakvállalat. A lízingügyletek lebonyolításához jelentős tőke szükséges, ezért a lízingbe adó gyakran valamely bank, vagy bank leányvállalata, érdekeltsége. ( “pénzintézet")
-	A pénzügyi lízingre vonatkozó specialitásokat az 5. pont tartalmazza.
-	Lízingbevevőként bárki szerepelhet a szerződésben. A kis tőkeerejű, új cégek gyakran lízingelnek, de mások is kihasználják a lízingben rejlő pénzügyi lehetőségeket.
-	Visszlízing (sale and lease back leasing) esetén a dolog korábbi tulajdonosa a lízingbe vevő. aki eladta és most lízingeli vagyontárgyát, ily módon szabad pénzeszközökhöz jut.
b) Amennyiben lízingbeadóként nem a termék előállítója, hanem ilyen tevékenységre szakosodott lízingvállalat szerepel, ez a szakvállalat kifejezetten azért vásárolja meg a berendezéseket, hogy azokat lízingbe adja. Gyakran előfordul, hogy az adásvételt és a lízingbe adást egyetlen szerződés keretében bonyolítják le. Ilyenkor háromoldalú szerződésről beszélünk, ahol a termék előállítója is a jogviszony alanyává válik. Az ilyen szerződésekben különösen gyakran fordul elő, hogy a lízing szakvállalat az őt vevőként terhelő kötelezettségek egy részét - pl. az átvétel során megvizsgálást - a lízingbevevőre terheli, miközben az eladóval szembeni jogait - pl. a szavatossági igények érvényesítését - engedményezi rá. Ez a konstrukció azonban akkor is alkalmazható, ha két külön szerződésben kerül sor a termék megvételére és lízingbe adására.
3.3. A jogviszony tárgya
3.3.1. Közvetlen tárgy
A lízingszerződés közvetlen tárgya a lízingbevevőnek a lízingtárgy birtoklására, használatára és a hasznok szedésére való feljogosítása.
3.3.2. Közvetett tárgv
Lízingszerződés bármilyen ingó dologra és ingatlanra létrejöhet. 
A lízinget a gyakorlatban sokáig a termelőeszközökre korlátozták, ma viszont a fogyasztási cikkek (pl. személygépkocsik) is gyakran tárgyai a lízingügyleteknek. Vagyoni értékű jogok is lízingbe adhatóak, ilyenként említhető a lakások, helyiségek bérleti joga.
3.4. A jogviszony tartalma
3.4.1. A felek fő kötelezettségei
A felek szabadsága a szerződés tartalmának formálása tekintetében az átlagosnál nagyobb. A jogviszony tartalmát a felek úgy határozhatják meg, ahogy az adott körülmények között számukra leginkább megfelelő.
A jogviszony tartalmaként rögzíthetjük az alábbiakat:
-	A lízingbe vevő megszerzi a birtoklás és a használat jogát. A lízing tárgya olyan vagyontárgy, vagyoni értékű jog, amely megfelelő üzemeltetés esetén hasznot hajt. A lízingbe vevő számára a hasznosítás joga a legfontosabb. A lízingszerződés alapján felhatalmazást kap arra, hogy elsajátíthassa a gépek, berendezések működtetésével elérhető nyereséget.
-	A lízingbe vevő használati díjat fizet.
3.4.2. A lízingszerződés és a haszonbérlet
A lízingszerződés az egyes szerződéstípusok közül a haszonbérlettel áll legközelebbi rokonságban. A felek jogaira és kötelezettségeire - analógia útján - a haszonbérletnél rögzítettek irányadók.
Eltérésként jelentkezik, hogy míg a haszonbérlő időszakonként utólag fizeti a haszonbért, a lízingszerződésekben ilyen előírással általában nem találkozunk. A lízingdíj előre meghatározott időpontokban (havonta negyedévente, félévente) esedékes.
A lízingszerződést megkülönbözteti a haszonbérlettől, hogy a lízingszerződés általában egy szerződési folyamat részét képezi. A lízing ügyletet alkotó szerződéssorozat elején, a lízingszerződés megkötését megelőzően, többnyire tulajdonátruházósra kerül sor. Bár nem törvényi előírás, de a haszonbérlet tárgya többnyire olyan vagyontárgy (jog), amely már a szerződés megkötése előtt is a haszonbérbe adó tulajdonában állt, ill. azzal eredetileg is ő rendelkezhetett. A tisztán használati kötelemnek minősülő haszonbérletet tehát általában nem előzi meg tulajdoni változásra irányuló másik szerződés. A haszonbérlet tehát leginkább az ún. közvetlen lízinggel áll rokonságban, ahol a kötelezett már eleve rendelkezési joggal bír a szerződés tárgya felett.
4. A jogviszony létszakai
4.1. Szerződéskötés
A lízingszerződés gyakran egy szerződéskötési folyamat egyik elemeként jön létre. Maga a lízingszerződés megkötése semmilyen sajátossággal nem bír. A szerződést a szabályozandó kérdések nagy száma miatt a gyakorlatban kivétel nélkül írásban kötik meg, de az írásbeliség nem érvényességi kellék.
4.2. A jogviszony megszűnése
a) A lízingszerződés - szerepét betöltve - a határozott idő leteltével szűnik meg.
A gép, berendezés visszakerül tulajdonosához, az esetleg újból lízingbe adható. Ez az ún. secondhand vagy “másodkézi" lízing.
b) Határozott időre szóló szerződést ;;rendes:; felmondással, nem lehet megszűntetni. A lízingszerződések a lízingbevevőnek általában nem biztosítanak azonnali hatályú felmondási jogot. A lízingbe adó pedig legfeljebb a szerződéses partner súlyos szerződésszegése esetén élhet azonnali hatályú felmondási joggal, ha azt a szerződésben kikötötte.
5. A pénzügyi lízing sajátosságai
5.1. Alany
 Lízingbeadó csak pénzügyi szolgáltatás folytatósára jogosult cég lehet. A jogosultság előfeltétele, hogy olyan jogi személy legyen, amely legalább húszmillió forint jegyzett tőkével rendelkezik és megfelel a pénzügyi vállalkozásokkal szemben a törvény által támasztott személyi és tárgyi feltételeknek.
5.2. Díj
Pénzügyi lízing esetén a díj többnyire a dolog vételáránál magasabb, mert fedezi a lízingbe adó által előlegezett vételárat, egyéb költségeit, valamint hasznát, amely a kamatoknál magasabb is lehet. A díj a berendezés átvételétől jár, a szerződésben meghatározott ütemezés szerint.
5.3. Eltérések a haszonbérlettől
A gyakorlatban kialakult néhány eltérés, amely a pénzügyi lízing tartalmát megkülönbözteti a haszonbérlettől:
a) A haszonbérlő	időszakonként utólag	fizeti	a	haszonbért. A lízingdíj előre meghatározott időpontokban (havonta negyedévente, félévente) esedékes.
b) A haszonbérbe adónak kell megfizetni a rendkívüli felújítás és javítás költségeit, míg a pénzügyi lízing alapján mindenféle költség a lízingbe vevőt terhel. A lízingbe adó úgy kalkulál, hogy az összes kiadása megtérüljön a bevételekből és nyeresége keletkezzen. Rendkívüli javítással, felújítással nem számol. Amennyiben ezeket neki kellene viselni, a várható költségeket beépítené a díjba, így akkor is megdrágítaná a lízinget, ha a rendkívüli felújításra, javításra a konkrét esetben nem is kerülne sor.
c) A szerződés időtartama alatt a lízingbe adó a tulajdonos, mégsem őt terheli a kárveszélyviselés. Lízingszerződésekben nem érvényesül a polgári jog egyik alapvető - így a haszonbérletnél is irányadó - tétele: a casus nocet domino elve. A kárveszélyviselés a lízingbevevőt terheli. A lízingbevevő, noha nem tulajdonos, kénytelen viselni mindazt a kárt, aminek megtérítésére a polgári jog szabályai szerint senkit sem lehet kötelezni. Az ilyen tartalmú szerződéses kikötések magyarázatát az adja, hogy a lízingbeadó számára a lízingbe adott eszközök tulajdonjoga csupán biztosítékul szolgál. Gazdasági értelemben a lízingbevevőnek kell tulajdonosként viselkedni.
d) A haszonbérletre mögöttes szabályként a dologbérlet szabályait kell alkalmazni. A dolog elpusztulása esetén a bérlet megszűnik.
Pénzügyi lízing esetén a felek jogviszonya előre meghatározott időre szól. A pénzintézet csak úgy hajlandó tőkéjét egy általa nem felügyelt vállalkozásba fektetni, ha a kockázatot minimalizálhatja. A szerződés megszűnése esetén a lízingbeadó költségvetésében hiányként jelentkeznének azok a díjak, amelyeket a kötelezettnek a hátralévő időszak alatt fizetnie kellene. A dolog elpusztulása esetén ezért a pénzügyi lízingre vonatkozó szerződés nem szűnik meg, hanem altalakul egyösszegű pénzfizetési kötelezettséggé.
Az egyösszegű fizetés azzal magyarázható, hogy a dolog elpusztulásával a tulajdonosnak az egyedüli biztosítéka semmisül meg. Ilyen biztosíték nélkül szerződést sem kötött volna: a felek közötti jogügyletet tehát mielőbb rendezni kell. A dolog a lízingbevevő birtokában volt, leginkább ő volt abban a helyzetben, hogy a pusztulást megelőzze.
A lízinghez általában biztosítás is kapcsolódik, melyben a biztosító szolgáltatását úgy határozzák meg, hogy az fedezetet nyújtson legalább az egyösszegű fizetésre.
e) A lízingbevevőnek a pénzügyi lízing során általában nincs felmondási joga, szemben a haszonbérlővel. E szabály magyarázatát a lízingszerződés szigorúan határidős természetében, a díj lejárattól függő nagyságában találjuk meg.
A pénzügyi lízing körén kívül előfordul, hogy a szerződés a lízingbe adó súlyos szerződésszegését rendkívüli felmondási oknak minősíti. 
Mindegyik sajátosság a lízingbevevő terhére megfogalmazott korlátozást, kockázat-, illetve költségviselési többletet jelent. Ezek együttesen számottevően javítják a lízingbeadó pozícióját..
A pénzügyi lízing szükségképpen lízing ügyletnek minősül, így az is megkülönbözteti a haszonbérlettől, hogy az ügyletet alkotó szerződés sorozat elején és végén tulajdonátruházásokra kerülhet sor, amelyek a - tisztán használati kötelemnek minősülő - haszonbérlethez nem kapcsolódnak.
5.4. A pénzügyi lízing időtartama
A pénzügyi lízing határozott időre szól. Az esedékes díj mértékét úgy állapítják meg, hogy az összes költséget (beleértve a lízingbe adó hasznát is) elosztják annyival, ahány hónapra szól a szerződés. Minél hosszabb lejáratú a lízingügylet, annál nagyobb az összköltség (a hosszabb időre kalkulált kamatok miatt), de annál kisebb az egy hónapra eső díj (mivel az összeg többfelé oszlik).
5.5. A pénzügyi lízing megszűnése
A lízingszerződéstől eltérően, ahol a lízingtárgy visszakerül tulajdonosához, a pénzügyi lízing megszűnése során kétféle megoldás lehetséges: az eredeti állapot helyreállítása, vagy a tulajdonátszállás. Gyakori, hogy a lízingbe vevő másra engedményezi vételi jogát és ily módon nem ő, hanem alkalmazottja, hozzátartozója szerez tulajdont a korábban lízingelt berendezésen.
6. Ottawai egyezmény a nemzetközi pénzügyi lízingről
A Nemzetközi Magánjog-egységesítési Intézet (iJNIDROIT) előkészítésében 1988 májusában Ottawában kidolgozásra került a nemzetközi pénzügyi lízingre vonatkozó egyezmény. A Magyar Köztársaság csatlakozott az egyezményhez..
a) Az egyezmény tárgyi hatálya.
“Az egyezmény az olyan nemzetközi pénzügyi lízing ügyletre alkalmazandó, amelynek értelmében az egyik fél (lízingbeadó), a másik fél (lízingbevevő) részletes leírásának megfelelően szerződést köt egy harmadikkal (szállító), amely szerint a lízingbeadó felszereléseket, gépeket vagy egyéb berendezéseket (a továbbiakban: berendezés) vesz meg a lízingbevevő által jóváhagyott olyan feltételekkel, amelyeket a lízingbevevő az érdekeivel megegyezőnek ítél, és olyan szerződést (lízing szerződés) köt a lízingbevevővel, amely alapján a lízingbevevő bér fizetése ellenében jogosult a berendezés használatára. ... Az egyezmény alkalmazását nem érinti, hogy a lízingbevevőnek van-e, vagy a szerződéskötést követően szerez-e vételi jogot a berendezésre, illetve további időszakra vonatkozó bérleti jogot, akár névleges ár vagy bér megfizetése ellenében."
h) Az Egyezmény a lízingtárggyal kapcsolatos felelősség kapcsán érdekes, a magyar jogból hiányzó szabályt tartalmaz.
“Ha a lízingszerződés másként nem rendelkezik, a lízingbeadót a berendezés tekintetében semmiféle felelősség nem terheli a lízingbevevővel szemben, kivéve, ha a lízingbevevő kárát az okozta, hogy bízott a lízingbeadó szakértelmében és véleményében, és a lízingbeadó közreműködött a szállító kiválasztásában, vagy a berendezés részletes leírásában."
c) A szerződések szoros kapcsolódását az egyezmény jogi szempontból is tekintetbe veszi.
“A lízingbevevő ugyanúgy hivatkozhat a szállítónak az adásvételi szerződésen alapuló kötelezettségeire, mintha ő maga is részese lenne az adásvételi szerződésnek és a berendezést közvetlenül neki adnák el. Ezért a lízingbeadó és a lízingbevevő jogosultsága a szállító kártérítési felelőssége esetén együttes."
d) A szerződések kapcsolódásából a szavatossági jogok gyakorlására vonatkozó rendelkezések is fakadnak:
-	----“Ha a berendezést nem szállítják, illetve a szállító késedelembe esik, vagy a berendezés az adásvételi szerződésben foglaltaknak nem felel meg, akkor a lízingbevevő jogosult a lízingbeadóval szemben a berendezés átvételét megtagadni, vagy a lízingszerződést felmondani és a lízingbeadó jogosult a hibás teljesítés orvoslására és a szerződésnek megfelelő berendezés felajánlására úgy, mintha a lízingbevevő a berendezést a lízingbeadótól az adásvételi szerződésben foglalt feltételek szerint megvásárolta volna."
-	---“A lízingbevevő jogosult a lízingszerződés alapján fizetendő bért mindaddig visszatartani, amíg a lízingbeadó nem orvosolja a mulasztását azzal, hogy az adásvételi szerződésnek megfelelő berendezést ajánl fel, illetve amíg a lízingbevevőnek a berendezés átvételének megtagadásához való joga meg nem szűnik." 
-	---“Ha a lízingbevevő élt a lízingszerződéstől való elállási jogával, űgy jogosult az előre kifizetett bért és minden egyéb kifizetést visszakövetelni, levonva abból egy ésszerű összeget a berendezés által biztosított előnyök címén."
-	----“A lízingbe vevőnek a lízingbeadóval szemben a berendezés szállításának elmulasztása vagy késedelmes szállítása, vagy nem megfelelő berendezés szállítása címén egyéb igénye nem lehet, kivéve, ha az a lízingbeadó tevékenységére vagy mulasztására vezethető vissza."
e) A lízingbevevő súlyos szerződésszegésének következményeként az egyezmény megengedhetőnek tartja azt is, hogy a szerződés az alábbi vagylagos lehetőségeket tartalmazza a lízingbeadó számára:
-	a jövőben esedékesé váló részleteket is lejárttá teheti és azt követelheti, illetve
-	elállhat a lízingszerződéstől és az elállást követően ismét birtokba veheti a berendezést, és olyan mértékű kártérítést követelhet, amely abba a helyzetbe hozza, amelyben akkor lett volna, ha a lízingbevevő a lízingszerződést szerződésszerűen teljesíti." Bármelyik megoldásra csak akkor nyílik lehetőség, ha a lízingbeadó előzőleg felszólította a lízingbevevőt és ésszerű lehetőséget kínált fel neki a mulasztás pótlására, amennyiben az lehetséges.
7. Lízingszerződések szabályozása az egyes törvényekben
a) Az 1995, évi XXXIX. törvény az állam tulajdonában levő vállalkozói vagyon értékesítéséről szól. A kedvezményes privatizációs technikák körében említi a privatizációs lízinget.
h) A lízing adójogi szabályozása gyakran változik.
ba) Lízing és társasági adó
A jövedelem után a vállalkozónak társasági adót kell fizetni. Az adó alapját képező jövedelem a bevételek és a ráfordítások különbözete. Alapvető kérdés, hogy a lízingbe vevő által fizetendő lízingdíjakat adózás szempontjából költségként lehet-e figyelembe vermi. A költségkénti elszámolás lehetősége csökkenti a társasági adó alapját, hiszen ilyenkor a lízingdíjat a ráfordítások között, azaz jövedelmet csökkentő tényezőként veheti figyelembe. A cég ilyenkor adófizetés nélkül tud beruházni. 
A magyar szabályozás 1992-től szigorította a lízinggel kapcsolatos adókedvezményt. A társasági adóról szóló 1991. évi LXXXVI. törvény rövid időtartamú lízing esetén a lízingdíjakat nem ismerte el teljes mértékben költségként. 
A társasági adóról és az osztalékadóról szóló 1996. évi LXXXI. törvény további szigorításként egyáltalán nem teszi lehetővé, hogy a lízingdíj - akárcsak részben is - költségként leírható legyen.
Kedvező irányú változást jelent az 1997. évi szabályozásban, hogy a 365 napnál rövidebb szerződések is minősülhetnek adószempontból lízingnek.
bb) Lízing és az ÁFA
A termékértékesítés és a szolgáltatásnyújtás után általános forgalmi adót kell fizetni. Ma az ÁFA-t az egyes részkifizetésekkel egyidejűleg kell befizetni. Ennél is előbb, nevezetesen a lízingtárgy birtokba vételével egyidejűleg esedékes az ÁFA akkor, ha a szerződés szerint a lízingbevevő a szerződés lejártával, vagy az utolsó részlet kifizetésével automatikusan megszerzi a dolog tulajdonjogát.
c) A vámjogszabályok értelemszerűen import lízingre vonatkoznak. Az ilyen ügyletekből fakadó vámteherre részletfizetés engedélyezhető a lízing futamidejére.
d) A közbeszerzési törvény is irányadó a lízingügyletekre. A közbeszerzés nyilvánossági szabályai a lízing révén történő tulajdonszerzésre is irányadóak. Közbeszerzés szempontjából csak azok a lízingek fontosak, ahol a lízingbe vevő a tulajdonjogot legkésőbb az utolsó lízingdíj kiegyenlítésével, illetőleg a szerződés lejártával megszerzi, vagy vételi jogot gyakorolhat.
13. KONCESSZIÓ
1. Gazdasági szerepe
A koncesszió - főként a bányászatban - már évtizedek óta ismert. A koncesszió révén válik lehetővé. hogy valaki olyan tevékenységet folytasson, amelyre kizárólag az állam jogosult, vagy olyan vagyontárgyakat használjon, amelyek kizárólag állami tulajdonban állnak, vagy az önkormányzati törzsvagyonhoz tartoznak. Az állam, illetve az önkormányzat nem köteles koncessziós szerződést kötni. Lehetőség nyílik arra is, hogy az állam vagy az önkormányzat többségi részesedésével működő gazdálkodó szervezetet, vagy költségvetési illetve önkormányzati intézményt alapítson. Ezek a szervezetek koncessziós szerződés nélkül is jogosultak a koncessziós tevékenység folytatására. Minden más személy koncessziós szerződéssel szerzi meg a tevékenység gyakorlásának jogát. Ez a jogi felhatalmazottság határozott időre, legfeljebb 35 évre szól.
2. Fogalma, jogi szabályozása
Koncessziós szerződéssel lehet megszerezni azt a jogot, hogy valaki az állami tulajdon kizárólagos tárgyai közé sorolt bizonyos vagyontárgyakat és az önkormányzati törzsvagyonhoz tartozó egyes vagyontárgyakat birtokolja, használja, illetve hasznait szedje, illetőleg az eredendően az állam ill. az önkormányzat részére fenntartott bizonyos tevékenységeket folytasson.
A koncesszió fontos eleme a kizárólagosság. Ilyen szerződést akkor kötnek, ha a vagyontárgy kizárólagos állami vagy önkormányzati tulajdonban van, illetőleg a tevékenységet csak az állam, vagy az önkormányzat gyakorolhatja..
A haszonbérlettel áll szoros rokonságban, de a szerződés alanya, tárgya korlátozott és az ügylet tartalma számos speciális vonást mutat.
A koncessziós szerződés nemcsak bizonyos vagyontárgyak működtetésére jöhet létre, hanem bizonyos tevékenységek folytatására is. Aki koncessziót kap, az jogosulttá válik az állami-önkormányzati kizárólagos tulajdon működtetésére, illetve a részükre fenntartott tevékenység folytatására. A jogviszony alapstruktúrája a licencia szerződésekkel rokon: a szerződés révén olyan jogok gyakorlására nyílik lehetőség. amelyek korábban törvénynél fogva csak a másik felet illették.
A szerződés a jogosulnak többnyire piaci monopolhelyzetet biztosít. Az 1991. évi XVI. törvény csak az alapvető. valamennyi ágazatra irányadó közös szabályokat tartalmazza. Az ágazati törvények (bányatörvény, távközlési törvény, frekvenciagazdálkodásról, szerencsejáték szervezésről szóló törvény, úttörvény stb.) feladata a részletszabályok megfogalmazása.
3. A szerződés alanya
Egyfelől a “koncesszióadó", másfelől a “koncesszióvevő" illetőleg a .,jogosult" elnevezést használjuk.
a) Koncesszióadó az állam és az önkormányzat lehet (önkormányzat alatt az önkormányzati társulásokat is érteni kell).
Az állam nevében a tevékenység tárgya szerinti ágazati miniszter jár el. Az önkormányzatoknál a jogkör megoszlik a képviselőtestület és a polgármester között. A szerződést előkészítő pályázat kiírására és elbírálására a képviselőtestület, a koncessziós szerződés aláírására a polgármester jogosult.
A másik pozícióban meg kell különböztetnünk a koncesszió vevőt, és a tevékenység tényleges gyakorlóját a jogosultat.
b) A koncesszióvevő a koncessziós szerződés aláírója. A koncessziós szerződés természetes és jogi személyekkel, valamint ezek jogi személyiség nélküli társaságaival köthető meg. Belföldiekre és külföldiekre azonos feltételek vonatkoznak.
c) A koncesszióköteles tevékenység folytatására a szerződés aláírójának saját részvételével belföldi székhelyű társaságot kell alapítani. Ez a koncessziós társaság lesz a jogviszony jogosultja. A szerződés aláírója és a koncesszió gyakorlója tehát nem azonos személy. 
4. A szerződés tárgya
a) A jogviszony közvetlen tárgya olyan jogi felhatalmazás adása, amely lehetővé teszi a koncesszióköteles vagyontárgyak felhasználását és az eredendően állam, illetve önkormányzat részére fenntartott tevékenységek folytatását. A tevékenységek felsorolása taxatív. A tevékenységek meghatározása során a nemzetgazdasági szempontból stratégiai jelentőségű közszolgáltatásokat és egyes kiemelkedő profitot biztosító tevékenységeket vettek figyelembe: pl. bányászat, esővezetékes termékszállítás, hasadó-. sugárzó anvagok, kábítószerek előállítása és forgalmazása, postai alapszolgáltatás. távközlési, vasúti személyszállítás és árufuvarozás, menetrend szerinti közúti személyszállítás.
b) A jogviszony közvetett tárgyai a koncessziós törvény által felsorolt olyan vagyontárgyak, amelyek kizárólag állami, illetve önkormányzati tulajdonban állhatnak:
1.	az országos közutak és műtárgyak. a vasutak, a csatornák, a közforgalmú repülőterek, valamint a regionális közműrendszerek,
2.	a távközlési alaphálózat és a frekvenciák,
3.	a közcélú villamosművek és az országos távvezeték-hálózat,
4.	az önkormányzati törzsvagyon részét képező helyi közutak és műtárgyaik, továbbá a helyi közművek.
5. A jogviszony tartalma
A koncessziós szerződés lényege a koncessziós tevékenység folytatásához adott engedély. E felhatalmazás alapján a koncessziós társaság meghatározott földrajzi-közigazgatási területen - kizárólagosan vagy más gazdálkodó szervezettel együtt -jogosult a koncesszióköteles és az azzal szervesen összefüggő tevékenységek folytatására. A társaság egyéb tevékenységet nem folytathat.
A koncessziós társaság a kizárólagos állami tulajdonhoz, illetve önkormányzati törzsvagyonhoz tartozó egyes vagyontárgyak birtoklására, használatára és a hasznok szedésére .jogosult. 
A koncessziós szerződésre a Polgári Törvénykönyv rendelkezéseit kell alkalmazni. A vagyontárgyak kezelésével kapcsolatban úgy kell értelmezni, hogy a haszonbérlet szabályai lesznek irányadóak.
A törvény rendelkezése szerint a vagyontárgyak használati jogát a társaság nem idegenítheti el és más társaságba apportként nem viheti be. Alhaszonbérbeadás tilalma. A szerződés visszterhes. A jogosult vagy pénzbeli ellenszolgáltatásra vállal kötelezettséget, vagy vállalja egy nagy tőkeigényű beruházás részben vagy egészben történő finanszírozását.
Pénzfizetésre akkor kerül sor, ha a jogosult meglévő eszközök hasznosítási jogát is megszerzi. Az ágazati törvény meghatározhatja a koncessziós díj legkisebb összegét. A díj tényleges mértékét és megfizetésének módját a szerződésben kell megállapítani. A szerződés irányulhat a koncessziós vagyontárgyak létesítésére és hasznosítására is. Ekkor a jogosult teremti meg az infrastruktúrát amit használni fog.

6. A szerződés létrejötte
6.1. Pályázat
A koncessziós szerződésre Főszabályként pályázatot kell kiírni. A pályázat általában nyilvános (honvédelmi, nemzetbiztonsági érdekből zártkörű).
A pályázati rendszer garanciális szerepet tölt be. A nyilvános pályázati felhívást legalább két országos napilapban, az önkormányzati pályázatot a helyi lapban is meg kell hirdetni A pályázatok benyújtására nyitva álló időtartam nem lehet kevesebb 60 napnál. Az ágazati miniszter illetve a képviselőtestület 90 napon belül köteles a benyújtott pályázatokat elbírálni.
A pályázat nyertese az, aki a kiírásnak megfelelő legkedvezőbb ajánlatot tette. A díj mértékén túl foglalkoztatáspolitikai szempontok és a szakmai színvonal is szerepet kap az elbírálásban.
6.2. A koncessziós szerződés megkötése
A koncessziós szerződést a pályázat nyertesével kell megkötni. Az ágazati törvény megengedheti azt, hogy a koncessziós szerződés kivételesen pályázat nélkül jöjjön létre olymódon, hogy egy már megkötött koncessziós szerződést legfeljebb az eredeti időtartam felével meghosszabbítanak.
A koncessziós szerződés írásbeli formában jön létre. Ez egyfelől a szabályozandó kérdések nagy számából következik, másrészt abból, hogy a koncesszióvevőt a törvény .,aláírónak" nevezi.
A szerződéshez az Országgyűlés jóváhagyása is szükséges, ha az ágazati törvény így rendelkezik. E helyzet jogkövetkezménye a Ptk. 215. § (1) bekezdése szerint az, hogy a jóváhagyás megtörténtéig a szerződés nem jön létre, de a felek nyilatkozataikhoz kötve vannak. A Ptk.-tól eltérő következmény, hogy 90 nap leteltével a jogosult szabadul nyilatkozati kötöttségétől.
6.3 A koncessziós társaság megalapítása
A koncessziós szerződés aláírója a saját nevében nem jogosult a koncessziós tevékenység folytatására. Koncessziós társaságot kell alapítania. Ennek indoka:
- a társaság hasznos eszköz lehet a koncesszióköteles tevékenység folytatásához szükséges tőke összegyűjtésében,
- a kifejezetten koncesszióköteles tevékenységre alapított társaság más tevékenységet nem folytathat, ily módon nincs lehetőség a közszolgáltatás folyamatosságát vagy szakmai színvonalát veszélyeztető tőkeátcsoportosításra.
- a társaság belföldi székhelye biztosítja a koncessziós tevékenység fölött a magyar állam joghatóságát.
A koncessziós társaságot 90 napon belül kell létrehozni. A határidő a koncessziós szerződés aláírásával, illetőleg a szerződés Országgyűlés által történő jóváhagyásával kezdődik.
A koncessziós társaságot kell - minden külön szerződés nélkül - a tevékenység jogosultjának tekinteni.
7. A szerződés módosítása
Az állam, illetve az önkormányzat a jogosult vagyoni értékű pozícióját (kizárólagos helyzetét) annak beleegyezése nélkül a szerződés időtartama alatt főszabályként nem változtathatja meg. Erre csak abban az esetben van lehetősége, ha a jogosultra hátrányos megváltoztatás lehetőségéről a szerződésben megállapodtak.
A koncesszió célja az, hogy a jogosultat a részére átengedett tevékenység gyakorlása során - részleges vagy teljes - kizárólagosság illesse meg az adott földrajzi-közigazgatási egységen belül. Azonos tevékenységre utóbb újabb gazdálkodó szervezetet csak akkor alapítsanak. újabb koncessziós pályázatot csak akkor írjanak ki, ha a jogosult a szerződéskötés során ebbe eredetileg beleegyezett. Az állam illetve önkormányzat már a pályázat kiírásában köteles ilyen szándékáról tájékoztatást adni
8. A jogviszony megszűnése
8.1. A megszűnés esetei
A határozott idő eltelte, vagy a szerződésben rögzített feltételek bekövetkezte.
A törvény felmondási jogot biztosít az állam illetve önkormányzat részére, ha
1.	a szerződő fél határidőn belül nem alapít koncessziós társaságot,
2.	a pályázat nyertese a koncessziós szerződésben rögzített követelményeket nem juttatja érvényre az általa alapított gazdasági társaság alapító okiratában,
3.	a koncessziós társaság nem szerzi meg a tevékenység gyakorlásához szükséges hatósági engedélyt.
Speciális megszűnési ok ha a koncessziós társaságot fizetésképtelenség miatt felszámolják.
8.2. Tulajdonjogi kérdések
a) A koncesszió tartama alatt a kizárólagos állami tulajdonhoz vagy az önkormányzati törzsvagyonhoz tartozó vagyontárgyak tulajdonjoga nem változik meg. A koncessziós társaságot csak a tulajdonjog részjogosítványai (birtoklás, használat, hasznok szedése) illetik.
b) A koncessziós tevékenység folytatásához többnyire szükséges új vagyontárgyak létesítése. Ezek egyfelől olyanok, amelyek kizárólagos állami tulajdonnak illetve önkormányzati törzsvagyonnak minősülnek (pl. autópálya), vagy olyanok, amelyek az ilyen vagyontárgyak rendeltetésszerű használatát elősegítik (pl, benzinkút).
1.	---Az elsőként említett vagyontárgyak az állam, illetve az önkormányzat tulajdonába kerülnek, mivel a Ptk. szerint nem lehetnek más személy tulajdonában. A tulajdonátszállásra a vagyontárgy üzembe helyezésekor kerül sor, a koncessziós szerződésben rögzített feltételek szerint.
2.	---A rendeltetésszerű használatot elősegítő létesítmények Főszabályként a koncessziós társaság tulajdonába kerülnek.. E vagyontárgyakra az államot elővásárlási jog illeti meg, ha a koncessziós társaság felszámolás során megszűnik.
A koncessziós társaság megszüntetése esetén a tagok csak azt követően részesülhetnek a társasági vagyonból, hogy az állam illetve önkormányzat tulajdonában lévő vagyontárgyak rendeltetésszerű használatra alkalmas állapotban történő visszaadását igazolták.
14. SZÁLLÍTMÁNYOZÁS
1. A szállítmányozási szerződés fogalma, formái, jellegzetességei
A Ptk.-ban önállóan típusként szabályozott szerződés, melynek alapján a szállítmányozó díjazás ellenében köteles valamely küldemény továbbításához szükséges fuvarozási és egyéb szerződéseket a saját nevében és megbízója számlájára megkötni, valamint a küldemény továbbításával kapcsolatos egyéb teendőket elvégezni [Ptk. 514. § (1) bek.].
A szállítmányozás magán hordozza a fuvarozási és a bizományi szerződés jellegzetességeit, ötvözi azokat. A szállítmányozó fuvarozási szerződés megkötésére kap megbízást azzal, hogy el kell látnia a küldemény továbbításával kapcsolatos egyéb feladatokat is (csomagolás, tárolás, biztosítás stb.).A szállítmányozás másik szokásos elnevezése a fuvarozási bizomány.
A szállítmányozás további ,jellegzetessége, hogy bár önállá szerződésfajta mégis számos más szerződéstípussal mutat rokonságot, illetőleg mögöttes szabályként más szerződéstípusok alkalmazását rendeli a Polgári Törvénykönyv. A Ptk. 521. § (3) bekezdése kimondja, hogy mögöttes szabályként a szállítmányozó szerződéseire és más jogcselekményeire a bizományi szerződés szabályait, a küldemény kezelésére, megóvására és továbbítására pedig a fuvarozás szabályait kell alkalmazni. A szállítmányozás a legsajátosabban ötvözi a gondossági és eredménykötelmek sajátosságait. A szállítmányozás a más javára kifejtett (facere) tevékenység, más oldalról viszont vállalkozásszerű megbízás. A szállítmányozó gondos ügyintézésre köteles, ugyanakkor a díj a szállítmányozónak csak akkor jár, ha a fuvarozási szerződést a harmadik személlyel megkötötte, s azt teljesítette is.
1.1. A szállítmányozási szerződések osztályozása
Az árutovábbítás földrajzi kiterjedése szerint két csoportba sorolhatók úgymint:
-	belföldi szállítmányozás, amikor az árutovábbítás belföldön történik, s főszabályként a magyar polgári jog rendelkezéseit kell alkalmazni, valamint
-	nemzetközi szállítmányozás, amikor az árutovábbítás vagy a kiszolgáltatás több országot érint, és a megbízó/szállítmányozó valamelyike külföldi. Ez esetben a nemzetközi magánjog normái alkalmazandók.
A szerződés tartalma szerint:
-	ún. típusos szállítmányozási szerződéseket és
-	atipikus szállítmányozási szerződéseket.
Típusos a szállítmányozás, ha a szállítmányozó bizományos módjára, azaz saját nevében, de a megbízója javára köt árutovábbítási szerződést.
Atipikus viszont, ha a szállítmányozó a fuvarozási szerződést nem a saját. hanem a megbízó nevében köti meg. Ez esetben hiányzik a bizományi elem, tehát valójában nem beszélhetünk fuvarozási bizományról, mégis a Ptk. 521. § (1) bek. által adott kiterjesztő felhatalmazás értelmében: “a szállítmányozás szabályait kell alkalmazni akkor is, ha a szállítmányozó a megbízója nevében köti meg a szerződést, továbbá, ha a szállítmányozó a küldemény altvételére kap megbízást.
1.2. A szállítmányozási szerződés.funkciója
A szállítmányozási szerződés önállóvá válását a nemzetközi kereskedelem és nemzetközi árufuvarozás tömegméretű elterjedése segítette. az 1875. évi magyar Kereskedelmi Törvénykönyv is önálló kereskedelmi ügyletként határozta meg a szállítmányozást: “szállítmányozási ügyletnek tekintetik az áruk továbbküldésének elvállalása, ha ezt valaki fuvarozók vagy hajósok által saját nevében de mások javára eszközli". Bár önálló, a fuvarozási szerződéstől elkülönült szerződéstípusként került szabályozásra, a szállítmányozás alapvető gazdasági funkciója, csakúgy, mint a fuvarozási szerződésnek, maga az árutovábbítás. Létalapját ennek ellenére abban a tényben kereshetjük, hogy különösen a nagy távolságra és többféle fuvarozási móddal történő árutovábbításban szükség volt egy olyan szereplőre, amely összehangolja az összetett fuvarozási tevékenységet, és ellátja a szállítás során felmerülő raktározási, kezelési feladatokat is. A XX. század második felében azonban megfigyelhető a szállítmányozás és a fuvarozás integrálódásának tendenciája.
2. A szerződés létrejötte, alanyai
21. A szerződés létrejötte
A szállítmányi szerződés konszenzuál szegződés. A Ptk, értelmében a szerződés a megbízás elfogadásával jön létre [Ptk. 514. § (2) bek.]. A szerződés alakiságait illetően kötelező előírások nincsenek. A gyakorlatban  többnyire írásbeli formában kötik meg a felek.
2.2. Alanyai
A szerződés egyik alanya a megbízó. Megbízóként bárki, alanyi kötöttség nélkül köthet szerződést.
A szerződés kötelezettje a szállítmányozó. Szállítmányozóként az ilyen gazdasági tevékenységet végző gazdálkodó szervezetek, egyéni vállalkozók köthetnek szállítmányozási szerződést.
3. A szerződés tartalma, a felek jogai és kötelezettségei
3.1. A szállítmányozó jogai és kötelezettségei
1.	A szállítmányozó köteles megkötni a küldemény továbbításához szükséges fuvarozási és egyéb (pl. raktározás, biztosítás stb.) szerződéseket. A szerződéseket a szállítmányozó kétféleképpen kötheti meg; vagy a saját nevében, de a megbízója számlájára, vagy a megbízó nevében. Az első esetben a fiavarozóval a szállítmányozó van közvetlen szerződéses kapcsolatban, a másodikban a megbízó [Ptk. 514. § (1) bek., ill. 521. § (1) bek.].
2.	A szállítmányozó ellátja azokat a feladatokat is, melyek a fuvarozási szerződés esetében a feladót terhelik (csomagolás, tárolás, be- és kirakás). E körben a szállítmányozó kötelezettségeit a fuvarozás szabályai rögzítik. Vállalja a szállítmányozó a címzetti feladatok ellátását is.
3.	A szállítmányozó köteles a küldeményt gazdaságosan és biztonságosan továbbítani. Ez a gyakorlatban az útvonal és a fuvarozási módok kiválasztását, az egyes fuvarozók megbízását, az áru útjának állandó figyelemmel kísérését,jelenti.
4.	A megbízó utasítást adhat a szállítmányozónak, melyet a szállítmányozó követni köteles. Ha olyan utasítást kap, amely veszélyezteti a küldemény gazdaságos és biztonságos továbbítását, köteles erre a megbízó figyelmét haladéktalanul felhívni. A szállítmányozó köteles azonban a helytelen utasításra a meghízó figyelmét felhívni. A figyelmeztetés elmulasztásából eredő kárért a szállítmányozó felelőséggel tartozik. Ha azonban figyelmezteti az utasítás szakszerűtlenségére a megbízót és az az utasítást írásban megismétli, a szállítmányozó köteles az utasítást a megbízó veszélyére és költségére végrehajtani. A szállítmányozó indokolt esetben köteles kezdeményezni is, hogy a megbízó adjon utasítást.
5.	A szállítmányozó nem köteles biztosítási szerződést kötni, kivéve, ha a megbízó ilyen szerződés megkötésére utasítja [Ptk. 515. § (3) bek.]~
6.	A szállítmányozót megilleti az ún. belépés vagy önszerződés ,joga, tehát saját maga is elvégezheti a fuvarozást, és más szállítmányozót is igénybe vehet. Ha a szállítmányozó e szerződésbe belép, ez lényegében a szerződésnek fuvarozási szerződéssé való alakulását jelenti részben vagy egészben. Ilyen esetben természetesen a fuvarozás szabályai érvényesülnek [Ptk. 516. 3 (1) bek.]. A belépés azonban nem eredményezi a szállítmányozói minőség elvesztését. vagyis megilleti a szállítmányozói díj is a szállítmányozót.
7.	A szállítmányozás visszterhes szerződés. Ingyenes szállítmányozás nem lehetséges, ezért ilyenkor a megbízás szabályait kell alkalmazni. A szállítmányozót szállítmányozási díj illeti meg, s követelheti szükséges és hasznos költségeinek megtérítését is.
8.	A szállítmányozót díjai és költségei erejéig zálogjog illeti meg azokon a dolgokon, melyek a megbízással kapcsolatban a birtokába kerültek, illetőleg amelyek felett a birtokában lévő okmányok révén rendelkezik. Ezekből igényeit a fuvarozó után. de más jogosultakat megelőzően bírósági eljárás nélkül kereskedelmi forgalomban való értékesítéssel elégítheti ki [Ptk. 518. ~ (1) bek., ill. 519. ~]. A szállítmányozó a zálogjogot az előző szállítmányozók általa ismert követeléseinek biztosítására is köteles érvényesíteni. Ha az érvényesítést elmulasztja, az előző szállítmányozókkal szemben közvetlenül felelős. A közvetlen felelősség indoka, hogy a közreműködő szállítmányozók nincsenek jogviszonyban a megbízóval, így nincs lehetőség csak a szállítmányozóval szemben érvényesíteni az igényt.
9.	A szállítmányozás speciális intézménye a refakcia, vagy más néven utólagos fuvardíjkedvezmény. Ha a fuvarozó az általa fuvarozott küldemények után utólagos fuvardíjkedvezményt, vagy üzletszerzési jutalékot ad a vele szerződő szállítmányozónak a fuvardíjkedvezmény vagy az üzletszerzési jutalék a szállítmányozót illeti. A refakcia tehát egy plusz juttatás, amely nem szünteti meg a megbízó díjfizetési kötelezettségét. A szállítmányozó mind a megbízótól, mind a fuvarozótól juttatást kap ugyanazért a tevékenységért A refakcia ugyanis a szállítmányozót, míg a kedvezőbb feltételek eléréséből származó előny a megbízót illeti. Ennek indoka, hogy a szállítmányozó quasi alkuszként jár el, tehát közvetíti egymásnak a feleket és igényeket, illetőleg a fuvarozó gyakran a szállítmányozó személyére tekintettel (tartós üzleti kapcsolat stb.) adja a kedvezményt.
3.2. A megbízó kötelezettségei és jogai
A megbízó fő kötelezettsége a tájékoztatás, együttműködés [Ptk 4. § (4) bek.] a szerződés egész folyamán, és utasítások adása. Ez elsősorban a szállítandó áru tulajdonságaira, a speciális igények közlésére vonatkozik. Szükség esetén a szállítmányozó igényelheti a megbízó és partnere közötti alapszerződés ismeretét is. Ennek különnösen a címzettnek való átadási lehetőségek, ill. a címzettnek az árura vonatkozó felhasználási szándékainak ismerete miatt lehet jelentősége.
Ha a megbízó és partnere alapszerződése módosul, a megbízó fuvarozási akadályról szerez tudomást, köteles értesíteni erről a szállítmányozót, s egyben új utasítást adni.
A megbízó díjat, jutalékot tartozik fizetni a szállítmányozásért. A szállítmányozás során felmerült szükséges és hasznos költségek szintén a megbízót terhelik (az áru kártól való megóvása, indokolt útvonal-módosítás stb.).
4. A szerződésszegés, felelősség
A szállítmányozó felelőssége, szerződésszegése két vonatkozásban merülhet fel:
-	felelősség saját tevékenységéért a szállítmányozás szakaszában,
-	felelősség más tevékenységéért a fuvarozás szakaszában.
Ha a szállítmányozó végezte a be- és kirakást, csomagolást, raktározást, s a szállítmányozási tevékenysége körében a küldemény károsodik, felelősségére a fuvarozás szabályai érvényesek [Ptk. 500-505. §].
A fuvarozó, a szállítmányozó kiválasztása, az útvonal megválasztása - általában az általa megkötendő szerződés hiányosságaiból bekövetkezett károkért az általános szabályok szerint felel.
A fuvarozás során bekövetkezett kárért a szállítmányozó általában nem felel. Az ilyen károkat a fuvarozó viseli a megbízóval szemben, a megbízó igényeit azonban a szállítmányozó köteles érvényesíteni. Természetesen, ha az útirány megállapításának hibája, vagy a fuvarozási szerződés megkötésének hibája okozta a kárt - úgy a szállítmányozó felel - az előző pont szerint.
A főszabály tehát, hogy a fuvarozás során bekövetkezett kárért nem a szállítmányozó, hanem a fuvarozó a felelős. Ez alól két kivétel van:
1.	a szállítmányozó maga fuvarozta a küldeményt (belépett a szerződésbe), vagy
2.	a küldeményt mások küldeményeivel együtt, ugyanazzal a szállítóeszközzel el nem különítve, gyűjtőforgalomban továbbította, és a kár ennek során keletkezett [Ptk. 520. § (1) és (2) bek.].
A megbízó szerződésszegése, felelőssége a szállítmányozás szakaszában, különösen az áru késedelmes átadásában, a szükséges tájékoztatás, együttműködés hiányában állhat. Felelősségére az általános szabályok érvényesek [Ptk. 298. §-318. §]. Amennyiben a szerződés megszűnésekor díj- és költségviselési kötelezettségeit nem teljesíti a megbízó, a szállítmányozót törvényes zálogjog illeti meg azokon a dolgokon, amelyek a megbízással kapcsolatban birtokába kerültek.
5. Igényérvényesítés
Bár főszabályként a szállítmányozó fuvarozás során felmerült kárért nem felel, köteles viszont a megbízó igényeit a fuvarozóval szemben érvényesíteni. A szállítmányozó felelősséggel tartozik az igényérvényesítési kötelezettség elmulasztása vagy késedelme miatt a megbízót ért teljes kárért. [A Legfelsőbb Bíróság az igényérvényesítési kötelezettség mibenlétének értelmezése során arra az álláspontra helyezkedett, hogy nem állapítható meg a szállítmányozó jogellenes magatartása és kártérítési felelőssége, ha az igényt a szállítmányozó a károkozóval szemben azért nem érvényesíti, mert az előre láthatóan nem járna eredménnyel vagy csak aránytalanul magas költséggel járna (BH 1997. évi 11. szám 385. sz. jogeset)].
Ha a szállítmányozó a megbízója nevében kötötte meg a fiavarozási szerződést (atipikus szállítmányozási szerződés), a szállítmányozó a megbízó igényeit csak akkor érvényesítheti, ha arra a megbízó kifejezetten feljogosította [Ptk. 517. §, ill. 521. § (2) bek.].
A szállítmányozót terhelő igényérvényesítési kötelezettség ugyanakkor nem érinti a megbízónak azt a jogát, hogy igényét maga érvényesítse, tehát a megbízó saját maga is közvetlenül érvényesíthet igényt a harmadik személlyel szemben akkor is, ha a szállítmányozó saját nevében kötötte meg a fuvarozási szerződéseket. Ezt nevezzük a megbízó “közvetlen belépési jogának". A szállítmányozási szerződés alapján támasztható igények egy év alatt elévülnek. Az elévülés akkor kezdődik, amikor a küldeményt a fuvarozónak át kellett volna adni, ha pedig átadták, amikor a fuvarozó felelősségének elévülése megkezdődik [Ptk. 520. § (3) bek.].