1. Bevezetés: klasszikus irányok: bevezetés a problematikába
A jogászok még mindig hasztalanul keresik jogfogalmukat (Kant).
Miért? Mert a jog különös tárgy. Nem elég a mesterségbeli, technikai eljárás. Minden mozzanatában felelős, alkotó választ igényel.
A jogtudomány empirikus, humán és normatív .
Elnevezései
-	jogelmélet
-	jogfilozófia (jogbölcselet)
-	jogtan
-	általános jogtudomány (juriszprudencia)
Örökség
-	kontinentális jogpozitivizmus (filozófiaellenes, mert a természetjogot tekinteték filozófikusnak)
-	angol-amerikai jurisprudence (az analitikus jogelmélettől – Bentham és Austin – az oxfordi nyelvfilozófiáig
Két alapvető kérdésfeltevéssel él a jogbölcselet
-	Mi a jog? - ontológia
-	Hogyan ismerhető meg a jog? – episztemológia.

2.Bevezetés: klasszikus irányok: filozófiai-módszertani megközelítések
1.	Nyelvi-logikai megközelítés
-	a jog, mint a megközelítés tárgya: normák összessége
-	a jog megismerésének módszere: a megértés
-	a jog megismerésének eszköze: normatív szemiotikai elemzés
A nyelv-logikai megközelítéssel összefüggésben elméletként Hans KELSEN Tiszta Jogtan-a említhető meg.
2. Társadalmi megközelítés
-	a jog, mint a megközelítés tárgya: társadalmi tény
-	a jog megismerésének módszere: megértés
•	a jog megismerésének eszköze: leírás, előrelátással A társadalmi megközelítéssel összefüggésben két elmélet említhető meg:
-	A jogszociológia. Eugen EHRLICH (lásd 17 és XI. tétel) szerint a jog: a társadalmi viszonyok kifejeződése, s egyben azok terméke.
-	Az amerikai realizmus, melyet Oliver WENDELL, Max RADIN, Jerome FRANK neve fémjelez. Náluk a jog:
-	a bírák magatartásának, a bírósági döntéseknek előzetes megjóslása
-	társadalmi-pszichikai tényezőktől kondicionált társadalmi tény
3. Pszichikai megközelítés
-	a jog, mint a megközelítés tárgya: pszichikai tény
-	a jog megismerésének módszere: 
-	a jog megismerésének eszköze: empirikus hagyományos introspekció (introspekció=önmegfigyelés).
Két elmélet:
-	Pszichológiai jogelmélet (Leo Petrazycki). A jog: átélt imperatív-attributív emóció.
-	Pszichoanalitikai jogelmélet (Jerome Frank, Albert Ehrenzweig). A jog: apa-komplexum nyomására kiépített biztonsági fogódzó a társadalmi világban.
4. Axiologikus megközelítés
-	a jog, mint a megközelítés tárgya: érték, értékek realizálása
-	a jog megismerésének módszere: kognitivizmus és nonkognitivizmus
-	kognitivizmus: a jog megismerhető, létező
-	nonkognitivizmus: a jog nem ismerhető meg, szubjektív emóciók kifejeződése, nem létezik
-	a jog megismerésének eszköze: filozófiai reflexió

3.Bevezetés: klasszikus irányok: egy- és többtényezőjű magyarázatok
Egytényezőjű
-	normativizmus
-	realizmus
Többtényezőjű
Jogként azt azonosítja, ami tárgy.
-	Egologikus jogelmélet (Carlos Cossio). A jog, mint tárgy: materiális szubsztrátum + értékként felfogott jelentés
-	Gustav Radbruch szerint a jog kultúrális tárgy.
-	Jerzy Lande (Petrazycki nyomán): a jog, mint tárgy imperatív-attributív emóció.
-	Marxizmus szerint a jog, mint tárgy: norma, mint társadalmi tény.
-	Háromdimenziós jogelmélet (Miguel Reale). A jog: morma + tény + érték
-	Integratív juriszprudencia (Jerome Hall).
A 4-es és az 5-ös tétel elé:
Kiindulópont (a már százszor lerágott csont): természetjog contra jogpozitivizmus.
A pozitivista jogelmélet megalapozói (angolszász nyelvterületen) Bentham és Austin.
A jogpozitivizmus öt állítása Hart nyomán:
1.	A törvények emberi lényektől származó parancsok.
2.	Jog és erkölcs (létező jog és kívánatos jog) között nincs szükségszerű kapcsolat.
3.	A jogi fogalmak elemzése olyan vizsgálódási terület, amelyet meg kell különböztetni a történeti és szociológiai vizsgálódásoktól, valamint a jog – erkölcsön, társadalmi célokon, funkciókon, etc. alapuló - kritikai értékelésétől.
4.	Egy jogrendszer olyan zárt logikai rendszer, amelyekben előre meghatározott jogi szabályokból kizárólag logikai eszközökkel helyes döntések vezethetők le.
5.	A tényállásokkal ellentétben az erkölcsi ítéleteket nem lehet megalapozni észérvekkel, racionális bizonyítással vagy ellenőrzéssel.
Az állításokkal kapcsolatosan megjegyzendő:
1.	Az öt állítás között nincs szükségszerű összefüggés.
2.	A pozitivista jogfelfogás képviselőinek közös nevezője a 2. pont.
3.	A pozitivista címke általában a vizsgálat tárgyára és módszerére utal, mint azt a 3. pont jelzi.
4.	A 4. és 5. pont állításait kevés pozitivistának nevezett gondolkodó fogadta el.
5.	Az 5. pont állításával szemben Bentham és Austin is hitt abban, hogy az erkölcsi ítéletek észérvekkel megalapozhatóak, ezért a jog erkölcsi kritika tárgyává tehető.
Bentham és Austin jogelméletének “cimkézése”
1.	Bentham és Austin tekinthetők a modern pozitivizmus “alapító atyáinak”. Munkáikban központi helyet foglal el a parancs és a szuverén fogalma, ezért elméletüket imperatív jogelméletnek nevezhetjük.
(Később a modern pozitivizmus – Hans Kelsen, Herbert Hart és Joseph Raz – szakított az imperatív felfogással.)
Bár se Bentham, se Austin nem használta az analitikus jogelmélet kifejezést, mégis őket, s különösen Austint szokás a XIX. sz-i analitikus jogelmélet legjellemzőbb képviselőjének tekinteni. Analitikus jelzővel azokat a jogelméleteket szokták jelölni, melyek legfontosabb feladatuknak a jogi fogalmak elemzését tekintik.Az ilyen jogelmélet:
megpróbálja a jogot a legalapvetőbb fogalmaira bontani
megpróbál minden fogalmat a lehető legnagyobb pontossággal definiálni
megpróbálja a jogi fogalmak közötti viszonyt kibontani.
Bentham és Austin az utilitarizmusban találták meg azt a mércét, amit egy kritikai jogelméletnek alkalmaznia kell. De vajon helyes-e Bentham és Austin elméletét utilitarista jogelméletnek nevezni? A természet az emberiséget két szuverénnek, a fájdalomnak és az örömnek az uralma alá helyezte. A fájdalom elkerülése és az öröm elérése egyrészt magyarázza az emberi cselekedeteket, másrészt ez adja a hasznosság fogalmát, ami az emberi cselekedetek mércéjéül szolgál. Bentham szerint van egységnyi öröm és egységnyi fájdalom. Két cselekedet közül az a jobb, amely több egységnyi örömet hoz létre. A különböző cselekedetek közötti döntés nem más, mint ennek a hasznossági kalkulusnak az alkalmazása. A jog célja pedig nem lehet más, mint a boldogság maximalizálása. Ebben az értelemben beszélhetünk utilitarizmusról.
(Analitikus jogelmélet: legfontosabb feladata a jogi fogalmak elemzése, a jogszabályok individualizálódásának kérdése, a fogalmak önmagukban való elemzése (karosszék-elmélet))

4.Klasszikus analitika: BENTHAM
Bentham (1748-1832) hatalmas életművet hagyott hátra. Műveinek múlt századi kiadás egyenetlen színvonalú és hiányos volt, stílus kissé nehézkes volt, ezért gondolatai gyakran tanítványai – a jogelmélet terén Austin - által váltak megismerhetővé. Jogelméleti szempontból legfontosabb műve az Of Laws in General (A törvényekről általában) csak e században jelent meg.
Bevezetés az erkölcsök és a törvényhozás alapelveibe (1780). Kötelező normák (mandates) egységes fogalma. A törvényhozó (1) megparancsolhat, (2) megtilthat, (3) engedélyezhet egy tartózkodást, (4) és engedélyezhet egy cselekedetet. Individualizálás problémája: egy szabály nem feltétlenül azonos az írott jog valamely egységével. Bentham a konstitutív és diszpozitív polgári jogi szabályoknak tulajdonít funkcionális elsőbbséget, a jog legfontosabb funkciója: kiszámíthatóság megteremtése, a társadalmi együttműködés koordinációja és az elvárások tiszteletben tartása.
Bentham sok részletkérdésben más nézetet vallott, mint Austin, de elméletének alapelemei, a parancs és a szuverén fogalmai ugyanazok voltak. Bentham ismerte az imperatív jogelmélet korlátait.

5.Klasszkus analitika: AUSTIN
Austin (1790-1859) egyetlen, még életében megjelent jogelméleti műve “A jogelmélet területének meghatározása” (1832).
Jogelméletének legalapvetőbb kategóriája a parancs. Az, hogy “A parancsot ad B-nek”, nagyon sok mindent kifejez:
-	B tegye meg x-et, vagy tartózkodjon x megtételétől
-	ha B nem ezt teszi, A hátránnyal sújtja
-	A ezt megteheti (parancsot adhat B-nek és szankcionálhatja, ha B nem teljesíti)
Tehát a parancs magában foglalja a kötelezettséget, a szankciót, de az alá- és fölérendeltséget is.
Austin jogelméletének a kulcsa a parancs, a törvény pedig általános parancs. Ez az általános parancs Austinnál a sajátképpeni értelemben vett jog fogalma. Ezzel a kifejezéssel különbözteti meg a jog fogalmát azoktól a jelenségektől, amelyek nem rendelkeznek a jog minden lényeges fogalmi jegyével.
A sajátképpeni jog (az általános parancs) pozitív, hiszen tételezéssel jön létre. Parancsot az embereknek Isten és az emberek adhatnak. Pozitív jog az a parancs, amelyet az emberek adnak embereknek.
A pozitív – tehát az ember által alkotott jog – kétféle lehet:
-	a szuverén, tehát a politikai fölérendelt által hozott törvények - sajátképpeni értelemben vett jog
-	az emberek által nem politikai fölérendelti minőségükben hozott törvények (az általános vélemény törvényei pl. divat, becsület, nemzetközi jog szabályai) - nem-sajátképpeni törvények
A sajátképpeni értelemben vett jog a pozitív jog.
A nem-sajátképpeni törvények pedig a pozitív erkölcs.
A jogelmélet tárgya a pozitív jog, feladata a pozitív jog elemzése. A jogelmélet lehet: általános és különös.
A pozitív erkölcs elméletének tárgya a létező erkölcs.
A szuveréntől származik a pozitív jog. A szuverén:
-	egy olyan meghatározott és közös fölérendelt, akinek az adott társadalom többsége szokásszerűen engedelmeskedik
-	ő maga azonban mással szemben nem tanúsít ilyen szokásszerű engedelmességet.
Nem pozitív jog fentiekből következően:
-	nemzetközi jog, mert hiányzik belőle a szuverenitás eleme
-	az alkotmányjog, mert korlátokat állít a szuverenitás elé.

6.A marxizmus jogelmélete: általában
Materializmus  voluntarizmus. A természettudományok előretörése (ipari forradalom, találmányok és felfedezések) nyomán a tudomány birtokba látszik venni világunkat: győzedelmes és sikeres pozitivizmus.
Egyidejűleg választ kell adnia a rendszertiszta s (éppen ezért még) korlátozatlan (=humanizálás előtti) (vad)kapitalizmus túlzásaira. Marx és Engels életművének lehetséges megközelítései:
­	szociális feszültségek leírása, okkeresése, felháborodás, feszültségek levezetése
­	mozgalmi-forradalmi válaszadás
­	okoskodás mindezek teoretikus alapjairól
­	izmussá válás
A Marxizmus eszménye egy tudományos, tehát törvényszerűségekre épített társadalomkép volt. Úgy vélték, hogy egy dolog létezik: a valóság. Összefüggés, szabályszerűség, logika, dialektika, s amiként megismerésünk a valóság tükrözése, összefüggést, szabályszerűséget, logikát és dialektikát illető felismerésünk is legfeljebb tükörkép.
Marx -Engels A kommunista kiáltvány (1848): “jogotok nem más, mint uralkodó osztályotok törvényi erőre-emelt akarata, melynek tartalmát anyagi életfeltételeitek adják”
Egyfelől berlini egyetemi hatás: a jog akaratelmélete (pandektisztikus hatás ügyletek, szerződések, jogtételek értelmezésénél), másfelől viszont: jog = valami idegennek-külsőnek a következménye; formája, anyaga, eszköze.
Lenini visszatükröződési elmélet: episztemológiából ez már ontológiába fordult: a nem-tudat van; a tudat pedig reflektálja, ami van.
A marxista jogelmélet ennek megfelelően sohasem volt más, mint e múlt századi, természettudományi forrásvidékű gondolkodásnak pusztán egyik alkalmazási területe, társadalomtudományi app1ikációja. A jogot sohasem önállóságában, hanem valaminek a függvényeként láttatta - így, mint egy hozzá képest elsődleges dolog termékét vagy kifejeződését.
Mind az ontologizáló, mind az episztemologizáló irány a jogtudomány sajátszerűen jogi lehetőségeit hallatlanul beszűkítette, hiszen éppen nem elégedett meg a jogi instrumentárium mesterséges emberi eszközként történő értékelésével, hanem megpróbálta kényszeresen - ámde kritériumszerűen valami egyébre, kívülállóra, társadalmilag lényegibbre-általánosabbra visszavezetni.

7. A marxizmus jogelmélete: orosz problematika /Szovjet-orosz jogelmélet/
Szovjet-orosz jogelmélet: “forradalmi jog”, “forradalmi törvényesség” bűvölete.
M. Reiszner: jog lényege = osztálygyökerű intuitív tudat. A forradalom győzelmével már jelen van a forradalmi jog (noha törvényhozás még nincs).
P. I. Sztucska (1921): “a jog az uralkodó osztály érdekeivel összhangban lévő társadalmi viszonyok rendje, amit ez osztály szervezett ereje biztosít”. A termelési viszonyok mint tartalom formája. Gazdasági viszonyok + konkrét kifejeződésként: jogviszonyok (gazdasági alap); absztrakt kifejeződésként: törvény + jogideológia ( felépítmény).
E. Pasukánisz (1929): kapitalista gazdasági viszonyok /kereskedelmi kapcsolatok/ szerződési forma. A jog csakis kapitalista és magánjog lehet: “áruk birtokosainak viszonyai”.
A jog = burzsoá jog; a burzsoá jog eltűnésével tehát maga a jog tűnik el.
A fenti elméleti törekvések doktrinerek; a Sztálini konszolidáció, vagyis berendezkedő-intézményesedő állami építkezéshez konstruktíve nem járulnak; ezért mindhármat likvidáltatja.
Szovjet sztálinista jogelmélet: A. Ja. Visinszkij (nagy leszámolások legfőbb ügyésze): alapkérdés: “a jog és a diktatúra összeegyeztethetőségének kérdése a proletár államban”. A fenti kezdeti nézetekkel a szovjet államépítésnek okoztak kárt: nevezetesen azért (összeesküvés-elmélet!), hogy “a jog és a törvényesség tekintetében lefegyverezzék a proletariátust a szovjet jog és a szovjet törvény diszkreditálásával, a szovjet joghoz, a szovjet államhoz és a szovjet törvényhez való nihilista viszonyulás terjesztésével.” A legfontosabb most “a kemény fegyelem szüksége mind a munka, mind az együttélés területén”.
Sztálin: “erős és hatalmas proletárdiktatúra - ez az, amire nekünk ma szükségünk van”. Erre Visinszkij saját válasza: “a proletárdiktatúra semmiféle törvény által nem korlátozott hatalom. A proletárdiktatúra azonban megteremti a maga törvényeit, felhasználja a törvényeket, megköveteli a törvények megtartását, megbünteti a törvények megsértését.”
Az 1938. évi moszkvai akadémiai jogtudományi intézeti vita eredménye: állam + kényszer = törvényesség.
A jog = “törvényhozási úton létrejött magatartási szabályok [...], valamint olyan szokások és együttélési szabályok összessége, amelyeket az államhatalom szankcionált”. “A jognak [...] nincs saját története, de fejlődéstörténete szervesen összefügg [...] azoknak a társadalmi és elsősorban termelési viszonyoknak—fejlődésével, amelyekből és amelyek talaján a jog, az egész jogi felépítmény - mint általában a politikaí felépítmény kinő. A jog éppen ezért nem lehet az adott társadalom gazdasági színvonalán felül, amint egyébként nem lehet az alatt a színvonal alatt sem. A jog szükségszerűen megfelel ennek a - színvonalnak, illetve belsőleg összhangban van vele.”
A jog, mint akarat: Rousseau volonté générale (általános [minőségi] akarat) / volonté de tous (minden egyes külön-külön akarata) fogalmi szembeállítása.
A jog kontinuitása: (= osztályjellegű kényszergyakorlás kritériumszerű jelenléte): Magyarországon is elsődleges, a jogtudomány sorsát kritériumszerűen megszabó kérdéssé válik a kommunista hatalomátvétel után:
-	első vita: nyelvtudományi vita (szövőnő Pravda-levelére válaszolva, Sztálin állásfoglalása Marr nyelvész ellen: nyelv nem felépítmény, “tovább” szolgálhat) 
-	második vita a kodifikációk megindulásakor: jogot tartalmilag és formailag egyaránt (nevezetesen azt is, hogy írott vagy íratlan-e, avagy kodifikációs vagy szokásjogi-e) a gazdasági alap határozza meg

 9. Újkantianizmus: általános filozófiája
Újkantianizmus filozófiája
-	Kant (1724-1804)
-	a priori - a posteriori
-	noumenon - fenomenon
-	általános - különös
-	hipotetikus impertivus (cél-eszköz viszonylatában jelentkező norma) – kategorikus imperativus (feltétlen norma)
-	legalitás (norma általánossága) – moralitás (a norma feltétlensége)
-	sein (lét) – sollen (legyen) – a tényeket élesen meg kell különböztetni az értékektől
-	Hegel (1770-1831)
-	kantianizmus  hegelianizmus
-	szabad akarat (autonómia)  függőség (az individuum viszonylagos autonómiája)
-	Újkantianizmus két irányzata
-	Marburgi iskola: Tiszta ész kritikájának folytatása (Cohen, Natorp), a matematikai filozófia megteremtésének szándéka
-	Dél-német vagy badeni iskola: a gyakorlati ész kritikája (Windelban, Rickert), értékelméleti irányzat
Újkantianizmus: hatása a jogi gondolkodásra
Hatások:
-	a modern jogrendszerek alapvetően újkantiánus jogrendszerek
-	előtérbe kerülnek a módszertani kérdések
-	alapvető paradigma a sollen-sein
-	episztemológiai dualizmus (szubjektum-objektum elhatárolása)
-	moralitás és legalitás kettőssége
Rickert
-	tudományelmélete a sollen-sein elválasztásán alapul
-	természettudományok és szellemtudományok elválasztása
-	jogelmélet: a jogi normákat vizsgálja (pozitív jog)
-	jogszociológia: a jog keletkezését és a jog érvényesülését vizsgálja (társadalmi vonatkozások)
-	jogfilozófia: mi a helyes jog (az értékek tudománya)
A jog érvényességét meghatározó tényezők: legalitás, legitimitás, hatékonyság
-	legális, hatékony, de nem legitim (pl. rossz adótörvények)
-	legális, legitim, de nem hatékony (pl. környezetvédelmi törvények)
-	legitim, hatékony, de nem legális (szokásjog)
Legalitás:
-	milyen jogi eljárás keretében keletkezett
-	módszere: demonstráció
Hatékonyság:
-	hogyan érvényesül a gyakorlatban
-	módszere: szociológiai demonstráció
Legitimitás:
-	elfogadottság (Max Scheller)
-	módszere: jusztifikáció, érvelés, meggyőzés

10. Újkantianizmus: STAMMLER
Rudolf Stammler (1856-1938) a marburgi neokantiánusok követőjeként fejti ki jogfilozófiáját. Figyelme az egyetemes értékű jogi gondolat kutatására irányul. A jog társadalmi-gazdasági összefüggéseit jogfilozófiai szinten tárgyalja. Komoly befolyást gyakorol az európai és dél-amerikai jogi gondolkodásra.
Rudolf Stammler két műve:
-	A jogtudomány elmélete (1911)
-	A helyes jog (1902)
Kant hatása
a)	a módszertani kérdések előtérbe kerülése
b)	transzcendentális filozófia (megkülönbözteti a tiszta jog fogalmát a valóságos jogtól)
c)	sein-sollen éles megkülönböztetése
Jogfogalma
Észlelés – akarás a tudat módozatai, így megkülönböztet kauzális, genetikus és teleologikus (célok felvetése, értelés) nézőpontokat. Az értékelés szempontja egy objektív kritérium, melynek objektivitását az értékmérő általánossága biztosítja. A helyes cél egy végső, abszolút, általános cél lehet.
A jog eszméje egy társadalmi méretekben érvényesülő akarat – a társadalom eszméje pedig a a társadalmi együttélés módja, technikái, a társadalmi konfliktusok elkerülésének, megoldásának módszere.
A helyes jog alaptételei (az egyénre (önmagában) és az egyénre, mint a közösség tagjára vonatkoztathatóak):
1)	az egyes egyén akaratának tartalma ne függjön egy másiknak az önkényétől
2)	minden egyes jogi követelés csak abban az értelemben állhat fenn, hogy a kötelezett még mindig a legközelebbi maradhasson önmagával szemben – emberi méltóság sérthetetlensége
­	a jogi közösséghez tartozó egyént nem szabad a közösségből önkényesen kizárni
­	minden a jog által adományozott képesség csakis úgy lehet kizárólagos, hogy a kizárt még mindig a legközelebbi maradhasson önmagával szemben

11. Szabadjogi mozgalom: KANTOROWICZ , EHRLICH
A pozitivisztikus-analitikus megközelítéssel szembeforduló szabadjogtan zászlóbontó pamfletjének szerzője, a jogalkalmazás alkotó jellegét hangsúlyozza. Neokantiánus alapokon a jogtudomány weberi hatású szociologizálására, a jogtudomány, mint értéktudomány, s a szociológia, mint ténytudomány egyesítésére törekszik.
A szabadjog elnevezés egyébként Kantorowicz-től származik. Nem kiforrott eszmerendszer, inkább mozgalom. A XX. sz.-ban jött létre a pozitivista – imperativista – normativista elméletek ellentéteként.
Hermann Kantorowitz (1877-1940). A sein-sollen dualizmusát az akarat révén haladhatjuk meg – az értékeket az akarat kapcsolja össze. A jogban annyi hézag van, ahány szó. A bíró nem alkalmaz, hanem megtalálja a jogot – intuitív, érzelmi indíttatás révén.
Állami jog  szabadjog. Az állami jog fejlődését a szabadjogon alapuló bírálat biztosítja. Egyéni jog: az egyén valamilyen jogtétel saját meggyőződése alapján ismer el. Közösségi jog: az egyén valamilyen jogtételt egy közösség értékrendje alapján ismer el.
A jog hézagjait a jogtudománynak kell kitöltenie:
1)	szabad jogtalálás – a jogtudomány közösségi jogot fedez fel és alkalmaz
2)	szabad jogalkotás – a jogtudós az egyéni jogot alkalmazza
3)	szabadjog = tudományos voluntarizmus a társadalmi realitások talaján.
Eugen Ehrlich (1862-1918). Először a szabadjogi mozgalom támogatója a fogalmi jogászat ellen. Hangsúlyozza, hogy a jog nemcsak a bírói döntésben, hanem a társadalmi magatartásban is megjelenik. Ez az ún. élő jog, amit szociológiai módszerekkel kell feltárni. A jogszociológia tudományának megalapozója.
Az élő jog a társadalom által alkalmazott jog: a jogfejlődés súlypontja magában a társadalomban van. A bírói döntéssel végződő jogvita kivétel: az egyéni jogviszonyok hálója keretein belül önként teljesülnek a kötelezettségek, a társadalmi elvárásoknak való megfelelőség igénye.
Az élő jog teste (a társadalomszervező része a jognak) nem a jogszabályokban, hanem a szerződéseknek nem kötelező, de a felek által önként vállalt részében rejlik.
Döntési normák: a viták eldöntése. Szervezeti norma: a társadalomban keletkeznek és meghatározzák az emberek tényleges magatartását.

12. Jogi pszichologizmus: PETRAZSICKIJ és mások
Nietzsche: megkülönbözteti a tudat dionysosi (önfeledt, irracionális) és sokratesi (megfontolt, racionális) részeit. Jogösztön, jogérzet, jogérzék, jogtudat, jogi intuíció.
Riezler - a jogérzet fajtái:
-	az érvényes jog és helyes alkalmazása vonatkozásában fennálló érzet
-	annak érzete, hogy milyennek kellene az érvényes jognak lennie
-	a jog absztrakt, feltétlen tisztelete az érvényes jog tartalmi ismerete nélkül
I.	Hermann Isay:
-	a jog nem a normák, hanem a döntések összessége
-	a norma lényege szerint racionális, a döntés irracionális
-	a norma kognitív, gondolati aktus eredménye, a döntés volitív, akarati aktus,
-	a döntés a tényállás és a jogi érzet összekapcsolása, a jogérzet a jog végső forrása
Bergson - intuíció:
-	a priori megismerési képesség, teremtő meglátás (közvetlen lényeglátás)
-	a tapasztalat tudati lecsapódása, tudattalanul végbemenő gondolatfolyamat, rövidre zárt következtetés
Petrazsickij ( 1864-1931 ):
-	érzelmi folyamatok passzív ~ az akarati folyamatok aktív jellegűek - a jog aktív és passzív pszichikai jelenség
-	a jog lelki impulzusokban jelentkezik a jogi élmény formájában
-	a jogosultság és a kötelezettség élménye egy aktív-passzív emocionális élmény, melyet imperatív-attributív természetűnek nevez (az erkölcs élménye csak imperatív természetű)
-	pozitív jog  intuitív jog
-	az emberi magatartásokat az intuitív jog vezérli
-	a pozitív jog intellektuális eredetű ~ az intuitív jog érzelmi-emocionális, imperatív-atributív természetű
-	a pozitív jog külső impulzusként hat az intuitív jog alakulásár
-	az intuitív jog irányadó a jogalkotás és a jogalkalmazás vonatkozásában is
Jerome Frank (1889-1957)
-	a jog mítoszai - a jogbiztonság igénye = apasági komplexus, vágyakozás a rendre
-	a bíró a felettes ént testesíti meg

13. Amerikai jogi realizmus: a jog és a jogi oktatás látásmódjainak megújulása.
Az Egyesült Államok jogéletében 3 feszítő probléma jelentkezett: a common law hagyományának az Új Világ körülményeihez való hozzáigazítása: az a feladat, hogy pontosabb értelmet adjanak az 1787 –es Alkotmány tág formuláinak, és ezeket a változó feltételekhez igazítsák; harmadrészt pedig a common law egységének megőrzése egy olyan heterogén országban, amelyben sokféle jogszolgáltatási fórum létezik. A jog modernizációja iránti igény , a másik feladat pedig a jogforrási rendszer egyszerűsítése volt.
Sürgető volt a jog egységesítése és egyszerűsítésének megoldása. Az egyes államokban a common law lassanként elkezdett eltérő irányokba fejlődni. A jogi oktatás intézményeire – a law school –okra és a bar – ra ,az ügyvédi karra nehezedett. 
Az amerikai law school – ok maguk is “individualisztikusak “voltak abban az értelemben , hogy nagyon eltérő módszerekkel , stílusban és minőséggel folyt az oktatás, amiben döntő jelentősége volt a tanárok egyéniségének. A Harvard ,a Yale és a Columbia egyet. 
CRISTOPHER COLOMBUS LANGDELL  a Harvard Law School dékánja. Langdell szerint a jog mindenekelőtt tudomány : összefüggő elvek koherens rendszere, amelyeket tudományos módszerekkel kell a jog elsődleges forrását jelentő esetekből leszűrni. Az ún. “eset módszer “ (case method )bevezetése. A hallgatók a jogterületeket case book – ok segítségével tanulmányozák. A case book –ok tartalmazzák a legfontosabb precedenseket. 
Életszerűbb volt, mint a szabályok sivár magolásának korábbi módszere.
Langdell a case book – ok anyagát kizárólag felsőbírósági döntésekből válogatta, Corbin sokkal szélesebb körből merített, és nagyobb hangsúlyt fektetett az oktatásban az esetek tényeinek elemzésére. 
Cobrin – nek köszönhető, hogy a Yale – en megtört az “ eset – módszerrel “ szembeni ellenállás. 
L. 
Raz: Hart
Herbert Lionel Adolphus HART (szül. 1907) “oxfordi filozófiaként” .Bár Hart a lingvisztikai elemzés kifinomult módszereit honosította meg a jogelméletben, elutasította azt a felfogást, amelyik a filozófiát pusztán a nyelvvel történő foglalatoskodással, a jogelméletet pedig a kulcsfontosságú jogi fogalmak elemzésével azonosította. A jog mint társadalmi intézmény elemzése állt érdeklődése középpontjában. 
Redukcionizmus - ellenes megközelítést, mely Hartot kezdettől fogva jellemezte. A jog nem határozható meg megfelelően a parancs vagy bármely más kategória egyik aleseteként, amelyik kiküszöböli a jog normatív jellegét. A jog normatív természetének magyarázata annak kifejtésében rejlik, hogy milyen módon lehet a jog jogosultságok és kötelezettségek forrása, s miképpen támaszt követelményeket az emberi cselekedetekkel szemben.
A normativitás redukcionizmus – ellenes felfogásához ragaszkodás vezette Hartot azon álláspontra, hogy a normatív kijelentéseket a kijelentések sui generis típusaként értelmezze. Hart viszonylag keveset törődött azzal, hogy a társadalmi erkölcsöt megkülönböztesse más társadalmi szabályrendszerektől. A jogot mint elsődleges magatartási szabályok és  (három típusba sorolhatóan ) másodlagos szabályok együttesét jellemezte. Ez utóbbiak mint a változtatás szabályai azt határozták meg, hogy miként lehet jogszabályokat létrehozni, hatályon kívül helyezni vagy megváltoztatni. Az ítélkezés szabályai határozzák meg azon viták eldöntésének hivatalos útját, amelyek a jogszabályok konkrét esetekre alkalmazásával foglalkoznak.
Minden jogrendszerben van egy elismerési szabály, mely azt követeli. Hivatalos személyeitől, elsősorban a bíróságaitól, hogy azon szabályokat alkalmazzák, amelyek az elismerési szabályban meghatározott kritériumnak megfelelnek.
Hart tagadta a jog önmagából fakadó erkölcsi kötelező erejét, hajlott annak hangsúlyozására, hogy a jog kényszeren nyugszik, ezzel hajlott a szankciók szerepének kiemelésére is.

14. Amerikai jogi realizmus: Realizmus vita

Kirajzolódott a realista mozgalom kettészakadásának törésvonala a “ tudósok “ és a “jogászok “tábora között, mégis néhány fontos kérdésben a résztvevők többsége egyetértett. Így HOLMES és POUND eszméinek hatására – általában elfogadott nézet volt, hogy a jog a társadalmi kontroll eszköze, s mint ilyet kell tanulmányozni. Újra kell gondolni a jog formális kategóriáit, nagyobb figyelmet kell fordítani a jog társadalmi környezetét képező viszonyok vizsgálatára. A joghallgatóknak nagyobb figyelmet kell szentelniük a nem - jogi tárgyak tanulmányozásának, és az oktatásba be kell építeni minden társadalomtudományi eredményt. 
A “jogászok “ és a “tudósok “ csoportja közötti vita elsősorban a “jogi “ és a “nem - jogi“ anyagok aránya , illetve a law school feladatának meghatározása körül alakult ki. A “tudósok közösségévé “elsősorban a jogtudományok művelésére készítené fel a hallgatókat. A “jogászok “hivatásra való felkészítésnek kell maradnia. 

LLEWELLYN  Jogtudományi értekezések és a tankönyvek szokásos, száraz “fentebb stíljével “ szemben olvasmányos, könnyed, helyenként kifejezetten provokatív stílusban íródtak, ezzel a “ jogászi formalizmus “ elleni lázadás új dimenzióját nyitották meg. A következő éven alakult ki POUND és LLEWELLYN között a realizmus körüli vita. 

LEEWELLYN meggyőzően bemutatta, hogy mi nem a “realizmus “ , a második részben rátért arra a kérdésre, hogy a realizmus egyáltalán nem létezik, akkor mi volna az. 
A mozgalom “kiindulópontjait “pedig a következő 9 pontban foglalta össze:
1)	A jog mozgását, folyamatos változását és a bírói jogalkotást tükröző jogfogalom. 
2)	Olyan jogfogalom, amely a jogot társadalmi célok eszközének tekinti – s minden részében folyamatosan a társadalmi céljainak és hatásainak fényében kívánja vizsgálni és értékelni a jogot. 
3)	A folyamatosan változó társadalom fogalma, ami általában gyorsabban változik, mint a jog, ezért mindig felmerül annak lehetősége, hogy a jog valamely részét felül kell vizsgálni.
4)	A Van és Kell időleges szétválasztása a kutatás során .A Van vizsgálata során azonban, amennyire csak lehetséges, törekedni kell ara, hogy a megfigyelést , a leírást a jelenségek közötti összefüggések feltárás ne befolyásolja a megfigyelő vágyai és kívánságai, illetve arra vonatozó elképzelései, hogy (etikailag )minek kéne lenni. 
5)	A cselekvés számára megfogalmazott szabályokat (előírások) gondosan el kell választani a cselekvések szabályaitól (gyakorlatok). 
6)	Hagyományos, előírásként formulázott szabályok a túlsúlyos tényezői a bírósági döntéshozatal folyamatának. 
7)	Az az igény, hogy a jogot hatásai alapján értékeljük, és ezért érdemes is keresnünk ezeket a hatásokat. 
8)	A jog kérdéseinek kitartó és programszerű kutatása ezen megközelítések bármelyike alapján.
Llewelin válaszában nincs egyetlen utalás sem a Columbia tananyag vitájára és a “tudósok” és a “jogászok” között bekövetkezet szakadásra sem.

Bernard Jackson
-	narrativitás - elmélet
-	a világot verbálisan ismerjük meg; a társadalmi viszonyok számunkra a mesék világán keresztül jelentkezik először
-	a mesék - bármilyen változatosak is tartalmukat tekintve - visszavezethetők néhány sémám vannak pozitív és negatív hősök, vannak fő- és mellékszereplők, a főhősök mindig segítségre szorulnak céljuk elérése végett, ennek érdekében fontos elem az együttműködés a segítő hatalommal, küzdelem. az ellenséges hatalommal
-	a mesékben található visszatérő elemek elvárásokat támasztanak bennünk a  később megismert történetekkel szemben (narratív struktúrák
-	a társadalmi viszonyok konceptualizálása, leírása csak akkor hangzik hitelesnek és elfogadhatónak (akkor hihető, akkor “kerek” a történet), ha megfelel a hallgatóság narratív elvárásainak
-	a narratív elvárásoknak megfelelő konceptualizálásokat nevezzük narratív tipizációnak

16. A bécsi iskola és normatívizmusa
A Tiszta Jogtan eszméje nem egészen előzmények nélküli:
Stammler: absztrakt konceptuális szintek kiépítése a jogi - jogról szóló gondolkodásban. Austini-i alapokból a svájci Roguin (1851-1939).
Kelsen: kiindulópontja szerint megtisztított, fogalmi, önálló, biztos alapokból kell a jogtudománynak építkeznie. Tiszta jogtana szélsőséges indulatokat váltott ki, (századfordulón) szociológiától (II. világháborút követően) a Marxizmusig, pedig: modern államiság - modern formális jog ideologikus, tehát szakmai világlépi adekvát előfeltétele és kifejeződése.
Bécsi iskola [Wiener Kreis] eredetileg az 1920-30-as években működő neopozitivista klasszikusok (egyebek közt Schlick, Carnap, Waismann) logikai-ismeretelméleti irányzata. Ezzel lényegileg párhuzamosan bont szárnyat a jog logikai pozitívizmusa, egyebek közt Kelsen, Merkl, Verdross és Kund közreműködésével.
Kelsen (1881-1973): az osztrák szövetségi alkotmány (1920) megszövegezője, a világ első intézményként a bécsi alkotmánybíróság megalapítója és tagja (1920-30), egyetemi tanár Bécsben, Genfben, Prága német egyetemén, majd ismét Genfben; emigrálása után a Harvardon (1940-), végül Berkeley-ben ( 1942-)
Befolyásos, faj(üldözés)i okokból emigrált német kolónia ekkor már befolyást nyert különféle amerikai egyetemeken a jogban is jelentékeny képviselőket mutatva fel.
Néhány előadás és kapcsolatok Magyarországon: Moór Gyula stb. Háború után már csak alkalmi látogatók.

17. KELSEN (I) Az államelmélet alapvonalai
Hans Kelsen (1877-1940) a század legnagyobb hatású jogi teoretikusa. Bécsi iskola néven professzortársaival – Verdross, Kunz, Merkl professzorokkal – kialakítja újkantiánus alapokon nyugvó elméletét, mely utóbb tiszta jogtan néven minden jogelméleti megközelítés egyik viszonyítási pontja lesz. Elméleti előfeltevéseiből következően a módszer hozza létre a tárgyat. Felfogásában az állam és a jog, a jogalkotás és a jogalkalmazás valójában egyek, csupán hamis kettősséget képeznek. Élete végéig polémiák és új kérdésfeltevések során át csiszolja elméletét. Sokszáz munkája közel száz nyelven jelent meg.
Hauptprobleme der Staatsrechtslehrere (1911)
A természet, kauzalitás világa = lét.
Ez a beszámítási művelet nem megállapítás, hanem attribuálás, vagyis valaminek valami tulajdonítása.
Mert: kell lennie egy. pontnak, amelynél a társadalmi élet folyamata az államtestbe mindenkor visszatérően benyomul, egy átmeneti helynek, ahol a társadalom amorf elemei az állam és jog szilárd formáiba mennek át.
A jogtudomány ezért nem más, mint a totális jogi jelenség geometriája [eine Geometrie der totalen Rechtserscheinung]: amiként a gömb meghatározása sem számolhat azzal, ami csupán benne van: “analóg módszertani hiba lenne a gömb meghatározásában azon anyagnak a figyelembe vétele, amelyet a gömbforma a konkrét esetben hordoz.”
A beszámítás kizárólagos tényezője a norma: fogalmilag az Anwendung des Rechts nem más, mint a jogtétel újraállítás az egyes esetben az egyes esetre nézve, következésképpen: a jogalkalmazás mellőzhetetlen, de csupán járulékos természetű tényező.
Állam = jog.

18. KELSEN (II) Általános államtan
Hans Kelsen (1877-1940) a század legnagyobb hatású jogi teoretikusa. Bécsi iskola néven professzortársaival – Verdross, Kunz, Merkl professzorokkal – kialakítja újkantiánus alapokon nyugvó elméletét, mely utóbb tiszta jogtan néven minden jogelméleti megközelítés egyik viszonyítási pontja lesz. Elméleti előfeltevéseiből következően a módszer hozza létre a tárgyat. Felfogásában az állam és a jog, a jogalkotás és a jogalkalmazás valójában egyek, csupán hamis kettősséget képeznek. Élete végéig polémiák és új kérdésfeltevések során át csiszolja elméletét. Sokszáz munkája közel száz nyelven jelent meg.
II.	Allgemeine Staatslehrere (1925)
Újító következtetések:
1.	a jogalkalamazás az a közeg, amelyben az általános elvont norma egyedi konkrét formát ölt
2.	nem más ez, mint egy általános norma alapján egy egyedi norma alkotása [Individualisierung oder Konkretisierung der generellen oder abstrakten Rechtsnorm]
3.	nem tételezett jognak a puszta deklarálása, hanem egyúttal valami többletnek a konstituálása
4.	valamiféle szabad mérlegelés [freie Ermessen] ezért minden ilyen folyamatban szükségképpen közbeiktatódik
5.	a jogalkotás mindig és legfeljebb viszonylagos meghatározás lehet [Ausfüllung eines Rahmens: Niemals kanra die Determination der niederen durch die höhere Stufe eine vollstcindig sein]
Lépcsőelmélet: a joglétrehozatal fokai az állami funkciók szubordinációs felépítésében.

19. KELSEN (III) Tiszta jogtan
Hans Kelsen (1877-1940) a század legnagyobb hatású jogi teoretikusa. Bécsi iskola néven professzortársaival – Verdross, Kunz, Merkl professzorokkal – kialakítja újkantiánus alapokon nyugvó elméletét, mely utóbb tiszta jogtan néven minden jogelméleti megközelítés egyik viszonyítási pontja lesz. Elméleti előfeltevéseiből következően a módszer hozza létre a tárgyat. Felfogásában az állam és a jog, a jogalkotás és a jogalkalmazás valójában egyek, csupán hamis kettősséget képeznek. Élete végéig polémiák és új kérdésfeltevések során át csiszolja elméletét. Sokszáz munkája közel száz nyelven jelent meg.
Reine Rechtslehrere (1934)
Az a norma elsődleges, amelyik előírja a szankciót mint a magatartás következményét, ehhez képest az a norma másodlagos, amelyik a magatartást előírja vagy tilalmazza. Az alanyi jog fogalmilag eltűnik, egyszerű reflexszé válik.
Lépcsőelmélet = a jogrend hierarchikus felépítettsége . Elejétől végig konkretizálás és egyediesítés, minden fokozat kettős - arculatával: (magasabb szintről nézve) alkalmaz, miközben (alacsonyabb szintről nézve) alkot.
Konstitutivitás: a jogalkalmazás sajátos folyamata nemcsak specifikusan normatív minőséget hordozó eredményével, de az eredményhez vezető út, az eredmény kialakítása egész struktúrájával és mechanizmusaival is a szóbanforgó eredmény produkálásának egyetlen lehetősége.
Minden jogrend a mindennapi előretátott rutinra épül: átlagesetek tömegében bizonyos eljárás követésével, de kivételes helyzetben is valamiféle kivételes megoldás lehetővé tételével - kontinentális európai jogrendünkben tehát a
Az alacsonyabb norma csak abban az esetben tartozik ugyanahhoz jogrendhez, mint a felsőbb, amennyiben megfelel a felsőbb normának,
“Egy utolsó fokon eljáró bíróság döntése nem tekinthető mindaddig jogellenesnek, amíg azt egyáltalán bírósági döntésnek tekintjük. Tény, hogy annak kérdését, vajon létezik-e egy bíróság által alkalmazandó általános norma és mi ennek a tartalma, jogilag kizárólag ez a bíróság válaszolhatja meg”.

A 29-es, a 30-as és a 31-es tétel elé:
Magyar újkantiánus bölcselők: Somló Bódog, Moór Gyula, Horváth Barna, Bibó István, Losonczy István, Szabó József, Vas Tibor. Személyes élettörténetük meglehetősen zaklatott (Somló öngyilkos lett, Moórt nyugdíjazzák, s rá egy évre meghal, Horváth Barna emigrált, Bibót leültették, Vas, akit a magyar jogbölcselet nagy reménységének tartottak, meghasonlott, testileg-lelkileg megnyomorodott emberré lett).
Tudományos munkásságukra mégis a kiegyensúlyozottság jellemző, mely megmutatkozik:
-	a tény (sein) és az érték (sollen) elválasztása kapcsán igyekeztek elkerülni az ismeretelméleti megkülönböztetés ontológiai ellentétté fokozását
-	a neokantiánus hagyományban egyébként elváló axiológiai és analitikai elemzést igyekeztek összekapcsolni
-	a Közép-Európában uralkodó neokantiánus paradigmát igyekeztek összhangba hozni a francia és az angol-amerikai jogbölcseleti kutatások eredményeivel.

20. Magyar újkantianizmus: SOMLÓ
Somló Bódog (1871-1920)
Életműve két pályaszakaszra bontható:
1.	szakasz: a jog szociológiai szempontú elemzése
2.	szakasz: egyrészt elfogadja a Rudolf Stammler által felvetett “helyes jog” kérdését, másrészt axiológiai alapon kritizálja Spencer és Marx tanait, miközben kíméletlenül leszámol saját, korábbi szociológiai megközelítésével.
A kritika lényege: ami kauzálisan törvényszerű, abból nem következik, hogy egyúttal helyes is.
Somló elméletének főbb sajátosságai
1.	Stammlert is bírálja. Stammlernek – Somló szerint - nem sikerült megalkotnia a jog kanti értelemben vett formális fogalmát.
2.	A jogelmélet fő területei:
-	értékelő jogtudomány	
-	jogi módszertan
-	jogi alaptan.
3.	A jogi módszertan és a jogi alaptan vonatkozásában nem relevánsak a jogszociológiai kutatások.
4.	A szabály fogalmán belül elhatárolja az ontológiai és a normatív értelemben vett szabályt.
5.	A jogi szabály megkülönböztető jegye a szabály kibocsátója. (Mint Austinnál a szuverén.)
6.	A jog segítségével meghatározza az államot: a társadalom szabálykövető közösség, az olyan társadalom, amelyben létrejött egy legfőbb szabálykibocsátó hatalom, az az állam.
7.	Austin és Somló elmélete közötti különbségek:
-	Austin a jogot a paranccsal azonosítja
-	Somló jognak tekinti a jogalkotó hatalom ígéreteit is
-	A jogalkotó hatalom saját magára vonatkozó szabályokat is kibocsáthat.
Szerinte a jog genus proximuma: a jog szabály. A jog segítségével határozza meg az államot. Somló Austinnal szemben jognak tekinti a jogalkotó ígéreteit is és elfogadja, hogy a jogalkotó magára vonatkozóan kötelező szabályokat is alkothat.

21. Magyar újkantianizmus: MOÓR
Moór Gyula (1888-1950)
A jog kutatási területei:
1.	a jog fogalma (alaptan)
2.	a jog okozati összefüggései (jogszociológia)
3.	a jog helyessége
4.	a jogtudományok módszertana.
Törekedett mind a négy terület részletes feldolgozására, de egy átfogó szintézis sohasem született meg.
Moór Gyula szerint.
-	a jog kétarcú jelenség (a tények és az értékek világába egyaránt tartozik)
-	a jog nem pusztán norma, hanem kauzális erővel ható szabály.
-	a jog közvetlen oka a fizikailag legerősebb társadalmi hatalom kényszere
-	a jog közvetett okai természeti, társadalmi, eszmei tényezők.
-	a jog nem rendelkezik saját értékmérővel
-	a jog helyességének mércéje az etika és az erkölcs vizsgálódási területein keresendők.
Elutasítja a tény és érték megkülönböztetésének ontológiai ellentétté való fokozását, ill. logikai ellentétként való értelmezését. A Rickert-féle értékes valóság fogalmában véli felfedezni. Egy jelenségről logikai ellentmondás nélkül állítható, hogy egyszerre tény (létezik) és érték (pl. szép). A jog nem pusztán norma, hanem a társadalmi valóságban ható szabály. A jog az értékes valóság birodalmába tartozik a társadalmi jelenségek többségével együtt. A jog kauzális alapjainak vizsgálata kapcsán megkülönbözteti a jog közvetlen és közvetett okozatos alapjait. Közvetlen oka a fizikailag erősebb társadalmi hatalom kényszere, közvetett okai között a természeti, társadalmi, eszmei tényezőket említi (erkölcsi erő, érzelmi tényezők). A jogi axiológia terén arra jut, hogy a jog nem rendelkezik saját értékmérővel. A jog helyességének mércéjét az erkölcs és az etika vizsgálódási területén kell keresni. Az erkölcsi értékmérő azonban változásnak van kitéve, helyessége tehát csak az adott történelmi helyzetben mért relatív helyességet jelent. Nem abszolút érték.

22. Magyar újkantianizmus: HORVÁTH
Horváth Barna (1896-1973)
Moór támogatásával került a szegedi egyetem katedrájára, azonban vele való elméleti vitája miatt a harmincas évek közepétől mellőzöttnek érezte magát. 1945 és 47 között pályája felfelé ívelt a politikai élet eltorzulása azonban ellehetetlenítette elvei valóra váltását.
Legjelentősebb elméleti eredménye a neokantiánus előfeltevésen alapuló szinoptikus (együtt látó) módszer. Előfeltevései:
1.	a tény és érték elválasztása; és viszonyuk logikai ellentmondásként való értékelése. Tény az, ami érzékszerveinkkel érzékelhető, térben és időben létező. Az érték ennek ellenkezője. A tények léteznek, az értékek létmódja az érvényesülés.
2.	A módszertisztaság követelménye. A tények és az értékek megismerésének saját módszere van, melyeket nem szabad kevernünk, mert logikai ellentmondáshoz vezetne. Egy dologról nem mondhatjuk egyszerre, hogy létezik és érvényes.
Következtetése: mivel a jog egyszerre tartozik a tények és értékek világába, nem önálló ismerettárgy, nincs önálló megismerési módszere. Sajátos módszere van: a szinoptikus módszer: A jogi megismerés folyamán a tények és normák megismerésének módszerét váltogatnunk kell. Pl.: A bírónak tényeken szelektált normatudásra és normákon szelektált ténytudásra van szüksége. Horváth úgy véli, hogy a szinoptikus módszer nem csupán a szűkebb értelemben vett jogelmélet, hanem általában a jogtudomány, a jogaik, és minden társadalomtudomány módszere is.
A jog társadalmi alapjait a gazdaság, a harc, a hatalom, a kultúra és az eljárás jelenségeiben véli felfedezni. Hangsúlyozza, hogy a jog társadalmi alapjai nem lét okok, hanem maguk is szinoptikus szerkezetűek. Ezek fejlődése a jog fejlődéséhez a csökkenő teljesítmény elve szerint arányul. Egy bizonyos ponton túl a létalapok fejlődése már nem elősegíti, hanem gátolja a jog fejlődését. Az eljárási szemlélet alapján a jog fogalma a társadalmilag legfejlettebb eljárásként adható meg A jog biztosítja a társdalomban a legobjektívebb kényszer érvényesülését és ezáltal a legobjektívebb szabadságot is. A jog értékalapjait vizsgálva a jog értékmérői a jogon kívül, a szabadság és kölcsönösség ideáljaiban találhatók. A jog azonban képtelen e két eszményt egyszerre megvalósítani, ezek valamilyen arányú kombinációja az igazságosság, amely a jog mértéke.

23. Skandináv jogi realizmus: HÄGERSTRÖM, LUNDSTEDT

Axel Hagerström (1868-1939). 1933-ig az alkalmazott filozófia professzora.
Skandináv jogi realizmus. jog pszichikai alapú rekonstruálása hagyományos protestáns, ill. német pandektikus alapú akaratelmélet határozott visszautasításával. Részben realisztikus nyelvi elemzés, részben Freud hatására a jog valóságos működését vizsgálja. Általános vonás, hogy az alapfogalmai (érvényesség, kötelezettség) objektív valóság nélküliek. Valódi hatóságukat adott eljárások és reakciók határozzák meg.
Hagerström az uppsalai iskola svéd alapítója. Véleménye szerint az ontológiában nincsenek objektív értékek, mint pl. a jóság. A szavak egyszerűen a helyeslés, vagy rosszallás érzelmi attitűdjeit fejezik ki, bizonyos tények és helyzetek tekintetében. Abszolútumokká csak a nyelvi formula teszi őket. Pl.: kötelezettség a kényszer érzetének egy magatartás tanúsításának kívánatával párosuló eszméjét fejezi ki.
Bizonytalan, hogy ténylegesen létezik-e egy erkölcsi, vagy jogi szabály. Az ősjog korában az emberek hittek e kötelmekben. E hit lassan elkopott, de szocializációja révén bevésődött helyette egy mentális reakció, a kötelesség, a jogosultság, a jogosság, a feladat szavakra. A jog pszichikai realitás egy évezredes kondicionálás lerakódása.
“E az enyém!” Nincs valós kapcsolat köztem és a dolog között, csak egy jogosultsági igény, ami pszichikailag hat másokra.
A jog alapvető problémáiról
Három feltétel szükséges a rendszer fenntartásához:
-	szociális ösztön
-	pozitív erkölcsi hajlam
-	félelem a külső kényszertől.
E tényezők az együttes okai annak, hogy bizonyos kényszerszabályok rendszeresen alkalmazásra kerülnek egy adott embercsoportban. Ez azonban nem valóságos hatalommal bíró akarat, mely parancsokat osztogat és tilalmakat ad és az engedelmesség érdekében bizonyos kényszert állapít meg. Minden jogrend csupán gépezet, amelyben a fogaskerekek az emberek.
Kicsit nem a vezetője akarata irányít, hanem mechanikai áttételeken keresztül a vezető mozgása. Ugyanez áll a törvényhozásra.

Wilhelm Lundsted (1882-1995) az uppsalai egyetem római és polgári jog professzora. A svéd szociáldemokrácia szellemi vezére.
Lundsted szerint a jogtudománynak személyes értékelések és metafizikai entitások  helyett a tényeken és a fennálló kapcsolatok megfigyelésén kell alapulnia.
Az újragondolt jogi gondolkodás
A tárgyi vagy anyagi jogfelfogás darabokra hull, mert akárhogy közelíti is meg az ember a kérdést, nem fedheti fel az alanyt, akinek ott kellene állni e parancsok és szabályok mögött.
Logikailag hibás az az elképzelés, hogy az ítélet emberfeletti akarat kifejeződése. A valóságban a kötelesség (annak érzése) az adott jogi reakcióra vonatkozó jogszabályok megtartása következtében alakul ki az állampolgárokban és ezért követik ezeket.
A bűnözőkben és a gondatlanokban a szabályok nem tudták létrehozni a szükséges kötelességérzést.
A jogiság meghatározása: kiindulópont a társadalmi jólét célul tűzése.
1.	A jogiság meghatározása a jogalkotás számára: az elképzelt, vagy már megalkotott jogszabály fenntartása szolgálja-e a társadalom legnagyobb jólétét, teljesít-e egy társadalmi funkciót
2.	A jogiság meghatározása a jogértelmezés számára: az értelmezés során úgy kell kifejteni a jogot, hogy az ezzel összhangban álló következtetés alkalmazása lehető legnagyobb mértékben szolgálja a társadalom javát
3.	A jogiság meghatározása a jogdogmatika számára: a törvény, törvények rendszerezésekor tekintetbe kell venni a jogi, ideológiai, történelmi és aktuális jelentőségét, mégis mindig a tényekre kell irányítani a figyelmet, hiszen a társadalmi valóságon kívül semmi másra nem lehet érveket alapozni.
A jog és a kötelezettség nem tapasztalatilag megerősíthetőt jelent, hanem puszta megjelölés: a cselekvés követendő iránya egy olyan előnynek a pozíciójából szemlélve, amely az állam törvénykezési gyakorlatán keresztül általános védettséget élvez.
Hasznos az, ami társadalmi érdekként értékelhető: ez a társadalmi jólét módszere.

24. Skandináv jogi realizmus: OLIVECRONA
Karl Olivecrona: az akaratelmélettel és általában a normativizmussal való szembefordulás jellemzi. A jog, mint tény: semmiféle tény önmagában nem jog. Ok - okozat láncolatában nincs végső alap. Ha volna, ez természetfeletti lenne. Új jog keletkezése háború, vagy forradalom eredménye. Miben rejlik érvényességének forrása? A népakaratban? Ennek tisztázása a tényleges cselekedetre való késztetése fontos és kevésbé a tudáshoz. A jog szabálya, mely kötelező, de ennek forrása is olyan végtelen, mint a jogé. Visszavezetési törekvések: valamilyen tényre: a kötelezőség elismertsége csak verbális megoldást ad és további előfeltételek volnának szükségesek, hiszen alapja a társadalmis szerződés. Ha kiiktatnánk a jogosultságot és a kötelezettséget, miből áll a jog? Ha szabályszerűség, akkor mi a magatartások hasonlóságának mércéje? Más rejlik benne: a cselekedet eszméje, az ehhez kapcsolódó parancsoló kifejezés eszméje, a kötelezettség érzése – mint független imperatívusz. Egy összetett lélektani helyzet kifejeződése. A törvényi tétel két elemből áll: egy magatartási minta + egy imperatív elem. Ez a két elem megtalálható egy törvény tervezetében is, ezért szükség van még egy imperatív elemre, hogy a szöveg törvénynek minősülhessen. A forradalmi jogalkotás és a szokásjog is csak részeltéréseket miatt. A jog alapja a motivációs azonosság, mely szilára alap, de állandó tevékenységgel történő fenntartását előfeltételezi. A realista jogelmélet hangsúlyozza, hogy egyetlen társadalmi rend sem létezhet önmagától, fenntartásához felelősök tartós és hatékony tevékenységére van szükség. A jogrendet a jogok és az ezeknek megfelelő kötelezettségek rendszere alkotja. A jogok és kötelességek operatív tények., ezek azonban semmit sem teremtenek, jelentőségük mindössze abban áll, hogy megfelelnek a bírák és az állampolgárok magatartási mintái bizonyos elemeinek. A jogrend objektív valóságra épült ideológiai felépítmény. A jogosultsági hatalom lényege erkölcsi természetű. Feltételezi, hogy a követelésnek megtermi a másik félben az engedelmesség erkölcsi szükségességét. Az ítélet bizonyos tényekés egy magatartási minta összehasonlítása alapján kibocsátott bírói parancs. Hasonló a jogalkotáshoz: a bíró magatartási mintát állít az alperes és a végrehajtó elé. A jogszabályok adott területen belül működő szervezetet és annak erőszak használatát szabályozzák. A jogszabály célja az emberi magatartás befolyásolása. A jog nem az állam alkotása, az állam nem a jogtól függetlenül létezik. Az állam csak biztosítja a hatékony törvényhozás gépezetét. Erkölcs és jog között nincs alapvető különbség. Eltérésük az általuk kiválasztott pszichikai reakció természetében gyökerezik. A jogi előírás két eleme: egy tett képe + néhány imperatív szimbólum. Ez csak szó, az egyedüli valóság az egyének reakciója.

25. Skandináv jogi realizmus: ROSS
A jog, a tulajdon jelentés nélküli szavak, az ítélkezési folyamatban szokásos megállapítások azonban reális tartalom tehetnek szert. Az érvényesség a jog tanulmányozásának alapfogalma. Az érvényes jog normatív eszmék olyan elvont sorozatát jelenti, amely értelmezési sémát nyújt az érvényesülő jogi jelenséghez. E normákat ténylegesen követeik azért, mert a bírák és egyéb jogalkalmazó szervek társadalmilag kötelezőnek tapasztalták és érezték ezeket. A normák két fajtája: irányítási (előírják vagy tiltják a cselekedeteket), hatásköri (hatalmat és authoritást engedélyeznek). Gyakorlatilag mindkettőt visszavezethetjük arra, hogy a hivatalnokokat eligazítsák.

A 26-es, a 27-as tétel elé:
Az egzisztencializmus igét jelentősnek mondható jogfilozófiai irányzatot ihletett meg, az egyik a jogi hermeneutika, a másik pedig a dolog természete. Az egzisztencializmus nem jellemezhető egy egységes kiforrott filozófiai rendszerként.
Eszmetörténeti előzmények
Az egzisztencializmus egy a huszadik század elején-közepén kibontakozó eszmeáramlat, amely a lét kérdéseinek elvont kategóriákban történő általánosítása helyett a hozzánk legközelebb álló létező, az ember századunk értékválságának viharaiban hánykolódó személyes életének vívódásait, szorongását kívánta elmélkedésének körébe vonni. Vizsgálódásának tárgya és stílusa miatt sokan vitatták filozófiai jellegét, inkább egy elmélkedő, filozofáló irodalmi irányzatnak tekintették.
Eszmetörténeti léptékkel szemlélve, az egzisztencializmus annak a jelentős eszmeáramlatnak a része, amely a descartes-i hagyományokra épülő módszeres, rendszerező; filozófiai irányzatokkal szemben egy irracionálisnak bélyegzett és ezért a filozófia vadhajtásának tekintett életfilozófiaként vonult be az európai gondolkodásba. Egyik első előfutáraként Pascal-t szokták emlegetni. Az egzisztencialista elnevezést elsőként 1929-ben Hinemann használta Heidegger filozófiájának jellemzésére. Az egzisztencializmus két főbb irányzatból állt. Az egyik a Jaspers és Heidegger nevéhez fűződő német, a másik a Camus, Sartre, Simone de Beauvoir által képviselt francia egzisztencializmus.

26. Egzisztencializmus: HEIDEGGER, jogi hermeneutika.

Az 1927-ben megjelent Lét és idői című művében fejtette ki az emberi lét szerkezetét elemző vizsgálódásait. Úgy vélte, hogy Arisztotelész óta semmi újat nem mondtak a lét kérdéseiről. Úgy vélte, el kell végezni az emberrel és társadalommal kapcsolatos tudományok tényleges, a maga történetiségében és esetlegességében gyökerező ontológiai megalapozását. A régi, tartalmukban kiüresedett kategóriák helyett egy új; a köznapi nyelv kifejezéseit használó nyelvezet kidolgozásával, a spekulatív módszer helyett pedig a tapasztalat élményszerűsége révén kísérelte meg leírni az emberi lét szerkezetét.
Heidegger szerint a lét kérdéseire akkor kapunk kielégítő választ, ha a hozzánk legközelebb álló létező, az ember létmódjait vizsgáljuk, úgy, hogy közben a vizsgálódásunk tárgyát nem tárgyiasítjuk el, nem merevítjük ki a róla alkotott képet a spekulatív általánosítás kedvéért. Ehhez módszerként a Husserl által kidolgozott fenomenológiát ajánlja, amelynek lényege, hogy a tiszta, közvetlen megismerés érdekében végre kell hajtani a fenomenológiai redukciót, vagyis meg kell szabadulni minden, a megismerés tárgyára vonatkozó előítéleti, előzetes tapasztalati vágy intellektuális ismerettől.
Az ember alapvető létanódja a világban-való-lét (In-der-Wedt sein), amely azt jelenti; hogy az embert körülvevő világ nem különül el az embertől, hanem az az ő személyes környezete, magán viseli személyes létének lenyomatát. Az ember belevetett ebbe a világba, vagyis nem ismeri fel önnön létének lényegét, mert környezetét evidenciaként, természetes közegként kezelve tesz-vesz benne, gondoskodik magáról és közvetlen környezetét képező más személyekről, de ugyanakkor rendelkezik egy előzetes létmegértéssel, amelynek birtokában
megkülönbözteti magát környezetétől. A létezés tehát nem egy elszigetelt szubjektum sajátossága, hanem a világhoz való viszonyulás. Az ember puszta létét nem érzékeli, hanem úgy talál magára (ismeri fel magát) mint aki ezt vagy azt csinálja, ténykedik a világban; belakja környezetét és megvalósítja a benne (a, világban-való létben) rejtőző lehetőségeit. Aki képes felismerni ebben létének értelmét, saját személyes létének lehetőségét, megvalósítandó tervét, az képes önmagát választani és ilymód léte autentikussá/tulajdonképpenivé (Eigentlichkeit) válik. Aki nem képes vagy nem hajlandó erre, az elveszíti önmagát és autentikus létező helyett akárkiként éli az ittlét mindennapiságának inautentikus (Uneigentlichkeit) létét, amelynek jellemzői a fecsegés, a kíváncsiskodás, és a kétértelműség.
Heidegger meg akarta szabadítani az európai filozófiai gondolkodást szellemi béklyóitól - és a szubjektum-objektum ismeretelméleti dualizmusa illetve a lét spekulatív, metafizikus kategóriái helyett a cselekvő, “élő” ember és személyes környezetének kölcsönös viszonyának dinamikájára helyezte a hangsúlyt.

jogi hermeneutika
A középkorban a hermeneutika a Szentírás szövegrétegeinek értelmezési módszere volt. Nagy fejtörést okozott a biblia-értelmezők számára, hogy miként lehet értelmezni egy ezer évvel korábban íródott szöveget, hogy akkor járnak-e helyesen el, ha úgy tesznek mintha a Biblia korában élnének, vagy akkor, ha saját koruk szemüvegén keresztül olvassák a szent szöveget.
A hermeneutika azt a módszert jelentette, amelynek segítségével egy adott kor embere meg tudja fejteni Isten történelemfeletti üzenetét, az Igét, egy Istentől származó, de egy másik kor társadalmának sajátos történelmi szituációjához kötött problémáira vonatkozó konkrét válasz értelmezése révén.
A huszadik századi filozófia számára Schleiermacher és Dilthey közvetítette hermeneutikai módszert. Mindketten azt hangsúlyozták, hogy az emberi létnek a történetiség a lényege, a megismerés nem elvont formában történik, hanem szituatív.
Hexidegger a hermeneutikát ismeretelméleti modellként használta, mint a lét szerkezetét a személyes lét bensőséges mozzanatainak az előzetes létmegértésből kiinduló értelmezése révén elemző módszert. Ennek legfontosabb hozadékaként elterjedt az a nézet, hogy a megismerés nem csupán a valósál valamilyenfajta közvetlen, mechanikus vagy torz, szubjektiv leképződése, hanem égy értélmezés eredménye, amelyet nagymértékben, meghatároz és behatárol a megismerő alany előzetes ismerete a tárgyról. A megismerés értelmező jellegét a modern pszichológia is elismeri.
A hermeneutika interpretatív ismeretelméleti modelljét Gadamer és Betti honosította meg a jogfilozófiában. Gadamer hívta fel a figyelmet arra, hogy a jogértelmezés alapvetően különbözik a Szentírás szövegének vagy az irodalmi szövegek értelmezésétől, ugyanis a jogértelmezés mindig a lehetséges jogkövetkezményekre vonatkoztatva történik. Az exegetikus jogalkalmazási modell szerint a jogalkotó megalkotja a mindent jövőbeni esetre kétséget kizáró módon alkalmazó általános jogi normákat, a jogalkalmazás pedig egy egyszerű logikai művelettel a konkrét esetet (alsó tétel) alárendeli az általános normának (felső tétel) és meghozza az egyetlen lehetséges döntést (következtetés). A logika a helyes következtetések tana, mely abban segít, hogy az igaz premisszákból levont következtetések helyességét igazoljuk. Ám a premisszák kiválasztása mát nem, logikai, hanem megismerési folyamat, az igazolás módszere pedig nem a bizonyítás (demonstráció), hanem az érvelés (argumentáció).
A jogi hermeneutika azt a bonyolult folyamatot hivatott leírni, amelynek során a jogalkalmazó az eldöntendő esetre vonatkozó információkat a lehetséges jogkövetkezmények fényében értelmezve rekonstruálja az esetet úgy, hogy a valóság jogi normákra vonatkoztatott vetülete alárendelhető legyen valamely jogi norma értelmezési tartományának.
A jogértelmezés nem egy egyoldalú folyamat, amely a norma általánosságától egyenes vonalon eljut a konkrét eset egyediségéhez, hanem egy egyre rövidülő oda-visszaút az egyre konkrétabb tartalmú norma és az egyre elvontabban jelentkező eset elemei között. Az értelmezésnek ezt a kettős irányultságú oda-visszaútját - igen kifejező módon - hermeneutikai körnek, vagy hermeneutikai spirálnak nevezik.
A jogi hermeneutika felhívta a figyelmet arra, hogy a bírói függetlenség és pártatlanság nem jelent egyben bírói értéksemlegességet, és a ítéletekben a jogtechnika értékmentes mezébe bújtatott döntés mélyén, a szakmai zsargon leple alatt felismerhetők a bíró arcának vonásai, személyes vonatkozásai, miliőjének szellemi lenyomata, előítéleteinek és értékpreferenciáinak teljes tárháza.

27. Egzisztencializmus: MAIHOFER és “a dolog természete”
Heidegger egzisztencialista ontológiáját egyes gondolkodók (Fechner, Cohn stb.) megkísérelték közvetlenül beépíteni a jogfilozófiába.
Az ügyek egzisztenciális átélésen alapuló megoldása perifériális gondolat maradt a jogfilozófia történetében. Annál nagyobb hatása volt viszont annak a gondolatnak amit Radbruch a természetjog ésszerű korlátjaként fogalmazott meg a huszadik század derekán és amit Maihofer fejlesztett tovább a heideggeri ontológia alapján. Ez volt a dolog természetének. vagy a tény természetének (Natur der Sache) a gondolata.
Maihofer a heideggeri ontológia tételeiből kiindulva a társadalmi viszonyok immanens rendjét a világban-való-lét egyik létmódjaként határozta meg. Szerinte a világban-való-lét társadalmi vetülete az ember hogyan/miként léte (Als-Sein). A világban-való-lét a társadalmi viszonyok függvénye, a társadalmi viszonyok szerepeket hoznak létre, amelyek formát adnak a világban-való-lét számára. Ilyen szerepek az orvos, apa, vendég, házastárs stb. szerepe. A társadalmi viszony az egymásrautaltságot jelenti, amely kölcsönös függőséget, kölcsönös követelést eredményez. A társadalmi szerep (miként-lét) konkrét szituációkban valósul meg; amely meghatározza, hogy az adott szerepből milyen jogosultságok és kötelezettségek következnek.
A miként - létből fakadó jogosultságok és kötelezettségek képezik a dolog természetét amely Maihoffer szerint - Radbruchal szemben - feltétlenül alkalmazandó közvetlen jogforrása minden jogrendszernek. A történetiség örvényében folyamatosan változó jogviszony. - természetéből (dolog természete) fakadó követelmények határozzák meg a jogviszony alanyainak a magatartását (helyességét), nem azok belső indíttatás; akarata vagy valamely abszolút értékrend, ezért a dolog természetére vonatkozd elméletek szöges ellentétben állnak a természetjogi felfogásokkal. (Vö. Elvárhatóság elve a polgári jogban: úgy kell eljárni ahogy az adott helyzetben általában elvárható - szituatív általánosság)

A 28-os és a 29-es tétel elé:
Analitikus jelzővel azokat a jogelméleteket szokták jelölni, melyek legfontosabb feladatuknak a jogi fogalmak elemzését tekintik (ahogyan azt Austinnál láttuk).
Az ilyen jogelmélet
-	megpróbálja a jogot a legalapvetőbb fogalmaira bontani
-	megpróbál minden fogalmat a lehető legnagyobb pontossággal definiálni
megpróbálja a jogi fogalmak közötti viszonyt kibontani

28. Modern analitika: HART
E század derekára az angolszász jogfilozófia válságba jutott. A jogfilozófia elvesztette a kapcsolatot a filozófia főbb áramával. Abban, hogy a jogfilozófia újra reneszánszát éli, az oxfordi egyetem professzorának, Herbert Hartnak (1907-1992) vannak elévülhetetlen érdemei.
Hart szerint
-	Valamennyi jogelméletnek tartalmaznia kell a jognak a kötelezettségekhez, a szabályokhoz és az erkölcshöz való viszonyát.
-	A jogelmélet nem maradhat meg a szűk jogászi nézőpontnál..
-	A jogot, mint társadalmi jelenséget egy átfogó cselekvéselmélet, egy átfogó gyakorlati filozófia és a normativitás általános elméletének perspektívájából közelíti meg.
Elmélete - akár elfogadják azt, akár nem – megkerülhetetlen lett. Megközelítése iskolát teremtett.
Hart elmélete
1.	Hart az analitikus jogelmélet fogyatékosságát abban látta, hogy az nem elemezte megfelelőképpen a szabályokat. A szabály nemcsak leírja a magatartást, hanem azt is kifejezi, hogy a szabály a cselekvés indoka, a szabálytól való eltérés esetén a kritika alapja. A szabályok e többletjelentésének megértését teszi lehetővé a jog normatív elmélete. E többletjelentés egyrészt tudati, másrészt akarati mozzanatot takar. A szabály értése a szabályban foglalt kritérium alkalmazásának képességét követeli meg.
A szabályok fogalmának megvilágításával Hart új alapokra helyezte a jog és a kötelezettségviszonyát.
2.	Korábban a jogfilozófusok úgy gondolták, hogy minden szabálynak ugyanaz kell legyen a logikai szerkezete. Hart szerint a kötelezettséget megállapító és a felhatalmazó szabályok logikai szerkezete alapvetően különbözik egymástól. Van ahol Hart elsődlegesnek és másodlagosnak nevezi a szabályok e két típusát.
A harti elmélet szerint az elsődleges és másodlagos szabályok összekapcsolásában van a jogelmélet tudományának az a kulcsa, amit Austin a parancs fogalmában vélt felfedezni.
3.	Hart felállít még három szabályegyüttest:
1.	elismerési szabályok: azok a szabályok, amelyek meghatározzák, hogy mely szabályok részei a rendszernek és melyek nem.
2.	A változtatás szabályai: lehetővé teszik a meglévő szabályok hatályon kívül helyezését, megváltoztatását és új szabályok bevezetését.
3.	Az ítélkezés szabályai: feljogosítanak bizonyos személyeket, hogy végérvényesen, kötelező jelleggel megállapítsák, történt-e jogsértés.
Az elismerés szabályainak különös fontossága van egy jogrendszer szempontjából.
1.	Ez adja a jogrendszer azonosságát.
2.	Megjelenik az érvényesség fogalma.
4.	Hart Gustav Radbruch-hal és Lon Fuller-ral nagy jogelméleti vitát folytatott arról, hogy az erkölcsnek való megfelelés a jog érvényességi kritériuma-e. Hart mindvégig kitartott pozitivista álláspontja mellett.
5.	Fontos vitát folytatott Hart Lord Devlin-nel arról hogy az erkölcs kikényszeríthető-e a jog eszközeivel.
6.	Hart megpróbálta elkerülni mind a formalizmus, mind a jogi realizmus szélsőségeit. A formalizmus azt a hibát követi el, hogy nem vesz tudomást a szabályok nyitott szövedékéről. A jogi realizmus viszont nem vesz tudomást a szabály vitathatatlan eseteiről.

29. Modern analitika: DWORKIN
Hart Austin nézeteit kritizálva bontotta ki saját elméletét, Dworkin Hart téziseinek kritikáját választotta kiindulópontjául.
Dworkin (1931-)kezdetektől fogva a bíró munkáját, s azokat az eseteket állította vizsgálódásainak középpontjába, ahol a jogszabályok nem adnak egyértelmű útmutatást.
Dworkin szerint a jog – szemben a pozitivista felfogással – nemcsak szabályokból áll, hanem elvekből is. (Az elvek a normáknak a szabályoktól logikailag eltérő típusa.) Az elvek jogi érvelésben betöltött szerepének hangsúlyozása Dworkin korai jogelméletének egyik legfontosabb hozadéka.
1.	A szabályok mindent vagy semmit elven működnek.
2.	Az elvek nem konklúziv érvek (ha egy adott esetre vonatkozik egy adott elv, még nem biztos, hogy az elvnek megfelelően kell az ügyet eldönteni).
3.	A jogelvek nem vagy érvényesek, vagy nem, hanem meghatározott súlyuk van: akkor is hozzájárulnak egy ügy eldöntéséhez, ha végül is alul maradnak a másik elvvel szemben.
Dworkin kezdettől fogva egy átfogó, a pozitivizmus alternatíváját adó jogelméletet akart nyújtani. Jogelméletének – az elvek fogalmának bevezetésén túl – három további tézise központi fontosságú. Ezek:
1.	A jogelvek részei a jognak.
2.	A jogelvek nem azonosíthatók a pozitivista elismerési szabályokkal.
3.	A jogelvek működésének megértése nélkülözhetetlen a jog egészének megértése szempontjából
A jog értelmezésének három szakasza
1.	előértelmezési szakasz: nagyjából azonosítjuk a társadalmi gyakorlatot
2.	a tulajdonképpeni értelmezés: a jogértelmező indokolja, mi a társadalmi gyakorlat célja
3.	utóértelmezés: a jogértelmező hozzáigazgítja a gyakorlatot ahhoz az igazoláshoz, amit az előző szakaszban alkotott.
Ez az értelmezés időbeni egymásutániságának elemzése.
A fogalom és a felfogás megkülönböztetése
Minden az értelmezésben versengő elmélet az igazságosság fogalmának sajátos felfogását adja. A különböző értelmezések ugyanannak a fogalomnak különböző értelmezései.
Dworkin szerint a legtöbb filozófus egyetért abban, hogy a jog célja a kényszer alkalmazásának igazolása. A legtöbb jogelmélet nem más, mint ennek az absztrakt fogalomnak egy, a többivel versengő értelmezése.
A konvencionalizmus és a pragmatizmus
Dworkin két maga által kreált elmélettel méri össze saját jogfelfogását.
A konvencionalizmus a jogi pozitivizmusnak, a pragmatizmus a jogi realizmusnak értelmező elméletté átalakított változata.
Ha a jog célja a kényszer igazolása, akkor minden jogelméletnek három kérdésre kell választ adnia. Ezek:
1.	Valóban származnak-e jogaink és kötelezettségeink múltbeli politikai döntésekből, s ezek valóban korlátokat állítanak-e a kényszer  alkalmazásával szemben?
2.	Ha igen, akkor mi ennek az értelem?
3.	A múlt döntéseivel való milyen konzisztencia szolgálja leginkább ezt az értelmet?
Az 1. kérdésre a konvencionalizmus igenlő, a pragmatizmus nemleges választ ad. Dworkin saját felfogása is igenlően válaszol. A múltbeli döntések kötelező erejének értelmét azonban a konvencionalizmustól eltérően nem a kiszámíthatóságban látja, hanem a koherencia, vagy ahogy ő nevezi, az integritás eszményében. (A koherencia Dworkin szerint a politikai erkölcsnek egy, a méltányosságtól és az igazságosságtól megkülönböztetendő eszménye.)
A 3. kérdésre Dworkin azt a választ adja, hogy a múltbeli döntésekből nemcsak akkor származnak jogok és kötelességek, ha azok explicit módon kiolvashatók a múltbeli döntésekből, hanem akkor is, ha következnek azokból az elvekből, melyek e döntések alapjául szolgáltak.

30. Modern természetjog: CATHREIN
Viktor Catrein jezsuita erkölcs- és jogbölcseletet kidolgozó természetjogász. Érdeme, hogy védelmezni tudta az általa képviselt eszméket a természetjog számára nem kedvező szellemi környezetben.
Az ember természete: az erkölcsbölcseletnek szüksége van az embertanra, mert az emberi természet általa érthető meg. Chatrein az erkölcsbölcseletet egyrészt az embertanra, másrészt metafizikai alapokra akarja építeni.
Természeti erkölcstörvény: a természeti törvény az örök törvény természetbeni lenyomata. A természeti erkölcstörvény a Teremtő által a természet útján közölt ismeret.
A továbbiakban természeti erkölcstörvény = természettörvény.
Chatrein Szent Tamást követi a természettörvény leírásában. Az értelemmel bíró lény – természetétől fogva – képes a jót a rossztól elválasztani. Ez egyfajta irányérzék, amely meghagyja a fizikai szabadságot, de korlátozza a morális szabadságot. Ez az irányérzék velünk született adottság, melyet a teremtés alkalmával kap meg az ember.
A természetjog fogalma
-	Az objektív természetjog
A jog – objektív értelemben – olyan kötelező normák együttese, amelyek a pozitív tételezéstől függetlenül a természet révén érvényesek az emberiségre.
Tágabb értelemben a természetjog az összes természetes erkölcsi törvényeket jelenti.
Szűkebb értelemben a természetjog azon természetes erkölcsi törvények összessége, amelyek az emberek társadalmi életére vonatkoznak.
-	Mindenkinek add meg a magáét.
-	Senkivel szemben ne kövess el igazságtalanságot.
Chatrein szerint a természetjog ténylegesen érvényesülő jog. A kikényszeríthetőséget Chatrein nem tartja a jog lényeges elemének.
A természetjog szükségszerű jog, az ész megkerülhetetlen követelménye.
-	Szubjektív természetjog
A jog – szubjektív értelemben - mindazon jogosultságok összessége, amelyek közvetlenül a az objektív természetjog és a természet révén adott viszonyok alapján megilletnek valakit.
-	A természetjog viszonya a pozitív joghoz
A természetjog nem hézagpótló jog, nem is szubszidiárius jog, hanem a pozitív jog szükséges és elengedhetetlen alapja.
Chatrein a szubjektív természetjog kategóriával a modern perszonalista természetjogi felfogásokhoz közelít. Beszél a természetes emberi jogról is, de a súlypont mindig Istenre és a természettörvényre esik.
Egy utolsó fontos gondolat.
Chatrein szerint a formailag helyes eljárás önmagában nem garantálja a törvény lényegi tulajdonságának meglétét. A pozitív törvénynek ugyanis rendelkeznie kell a törvény lényegi tulajdonságaival. Ezek:
-	a közérdek szempontjából hasznos legyen
-	ésszerű legyen
-	ne mondjon ellen a természetes erkölcsi törvénynek.

31. Modern természetjog: RADBRUCH
Gustav Radbruch (1878-1949). Jogfelfogására von Liszt, jogfilozófiai kísérletére Laski neokantiánizmusa nyomja rá bélyegét. A pozitivizmussal szemben indult filozófiai vonulatba illeszkedik. Következetesen megkísérli a van és legyen módszertani kettősségét fenntartani. Értékrealizmusában toleranciát hirdet, végső soron az érdekkutató jogtudomány felfogását támogatja.
A pozitivizmussal indult filozófiai vonulatba illeszkedik.
A filozófia feladata és az értékeke
Feladata nem kutatás vagy az ismeret, hanem a kellés vizsgálata, az értékek, a célok, a dolgok értelmezések vizsgálata. Az értékek nem vezethetők le a valóságból, a kellést sem lehet tényítéletekre alapítani, a normákat sem törvényekből eredeztetni. Az értékek csak deduktíve magasabb értékekből vezethetők le. A kellés legfőbb elveit nem lehet bizonyítani, ezek axiomatikusak, csak meg lehet őket állapítani és csatlakozni lehet hozzájuk.
Az embernek szabad döntése révén az élet- és világfelfogások között választania kell. A filozófia az értékek, a kellés tudománya.
A jogfilozófia célja
Nem a pozitív jog kutatása, ami a jogtudomány tárgyterülete, hanem a helyes jog, a kellő jog, a jogeszme vizsgálata, a jog értékeinek, céljainak és értelmének vizsgálata.
A kultúra fogalma és a jogfilozófia jelentősége
A természeti világ és a tiszta értékek világa közt a kultúra közvetít. A kultúra funkciója az. Hogy a tényeket az értékek felé közvetíti. A kultúrfilozófia tárgya nem a természet tényei, hanem az ember tevékenysége. A jogi tapasztalat is kultúrafüggő.
A jogfilozófia kutatási területei
1.	a jog általános fogalma, vagyis a jog kritikátlan vizsgálata egyszerűen úgy, ahogy adott
2.	a jog céljának, vagyis az igazságosságnak (mint eszmei, jogi értéknek) a vizsgálata
3.	a jog érvényességének a vizsgálata (mikor, miként kötelez a jog)
A dolog természete
A dolog természete az érték és a tény, a kell és a van közötti merev szétválasztást van hivatva enyhíteni.
A természetjog jegyei
-	a természetjog, mint a természet, mint az Isten és mint az ész, változatlan és általános érvényű minden időben és minden nép számára
-	természetjog félreérthetetlenül megismerhető az ész által
-	a természetjog nem csupán a pozitív jog összehasonlítási alapja, annak mércéje, hanem sokkal inkább arra rendeltetett, hogy azt helyettesítse, abban az esetben, ha a pozitív jog előírásai ellentmondanak a természetjognak.
A jogeszme – az igazságosság
Randbruchnál a jogban három elem konvergál: az igazságosság, a rend és a biztonság elve, a célnak való megfelelés (célkonformitás) Az első két elem szó szoros értelemben jogi természetű és egyetemes érvényű.

32. Modern természetjog: DEL VECCHIO
A jogi idealizmus vezéralakjának tartják. Megfigyelhető Kant hatása, különösen a kategorikus imperatívusz tekintetében. A természetjogot azonosítja az észjoggal, mely a priori benne van az emberi tudatban.
A természetjog alapkérdései
A jog feladata az etikai ideál érvényre juttatása a társadalmi valóságban.  Újkantianizmusa Radbruch-hoz képest kevésbé szigorú és arra szolgál, hogy kimutassa a jog eszméje fogalma az a priori kategóriába tartozik, vagyis hogy a jogiság független a pozitivitástól. A pusztán formális értelemben vett jogiságot meg kell azonban különböztetni az igazságosság ideáljától, amely benne foglaltatik a jogiság formájában, de annak lehetséges megvalósulásainak legmagasabb fokát jelenti. Ez alkotja a természetjog princípiumát. Azzal, hogy a természetjog létjogosultságát állítja a létezés feletti világban, nem vonja kétségbe a tapasztalati világhoz tartozó pozitív jog kutatásának érvényét. Csak az egymáshoz való viszonyuk tisztázandó. Hogy ugyanazon jogról van szó azt az a valóság biztosítja, ahonnan a természetjog és az igazságosság létéről is bizonyságot szerzünk: az emberi lélek. Bármennyire is különböző módokon jelenik meg a jog, az emberi lélekben gyökerezik. A jog és az erkölcs viszonyában mindkettőnek megvan a maga speicifikuma, mégis ugyanazon elvből származnak és mindkettő az emberi cselekvést szabályozza. Ahogy a morálban, úgy a jogban is vannak abszolút és relatív elemek, a jogban vannak legfőbb eszmék: a személy és a megismerendő tárgy között lehet megismerő kapcsolat, a megismerőnek a megismerendő világgal szembeni meghatározásait magának kell tulajdonítania, a többiekben is el kell ismerni ezt az alanyi minőséget, meg kell ezáltal haladnia az individualitását és a többiekkel való ideális kölcsönösségi síkba kell helyezkednie, a személy mivolta elismerését, tiszteletét a többiektől is el kell várnia. Így jut el del Vecchio a megismeréstől az elismerésig, ezáltal a kölcsönösségig és a kötelezettségig, ahol ezek forrása a személy abszolút méltósága. Az egyén így emelkedik az univerzális szintre és ez az etika lényege, hiszen az etika egyetemesen a priori módon érvényes akkor is, ha csak fokozatosan teljesedik ki. Ez az alapelv két szabályrendszerben realizálódik:
-	Az erkölcsi normarendszer azt írja elő, hogy mindenki a természete szerint éljen, kifejlesztve belső adottságait, szabadon, nem szenvedélyei által uraltan. Az ész az egyetemességet jelenti, így az ész által vezérelt cselekvés a cselekvés mércéjének univerzalitását is biztosítja (kategorikus imperatívusz).
-	A jogi normacsoport esetében az etikai elv az interszubjektív relációra  vonatkozik. Ez azt a minden embert természetes módon megillető elvárást szentesíti, hogy mint szabad és racionális, önmagéban értékekel bíró lényt kezeljék, de ezen igénynek megfelelő kötelezettséget is megállapít. Del Vecchio a jogot egy etikai alapelv speciális érvényesülésének tekinti. Az etikum nem szakítható el a jogtól, hiszen a személyhez, annak méltóságához kötődik.
Jog és igazságosság
Az igazságosság definíciójánál kiindulópontjai az egyenlőség, a harmónia, az arány és a rend. Az egyenlőséget az ész logikai eszközének tekinti, amely viszonyításként minden megismerhető valóságra alkalmazható. A rend benne foglaltatik a harmóniában és az arányban. Az egyenlőség, a harmónia, az arány és a rend nem általánosságban hatnak az igazságosság, hanem személyközi, interszubjektív viszonyban. Az igazságosság specifikuma az, hogy ember és ember kapcsolatában hat, itt adja az együttélés normáját.
Isteni és emberi igazságosság és a jog
Az isteni igazságosság a rosszra is jóval válaszol, míg az emberi a jóra jóval, a rosszra rosszal. Az emberi igazságosságot az isteni felé kellene közelíteni oly módon, hogy a jog magában foglalná a szeretet és az irgalom magasabb követelményeit is. Ez nem a bűncselekmény üldözésétől való elállást jelentené, hanem nagyobb hangsúlyt a kártérítésen. A lecsúszott osztályok erkölcsi és anyagi felemelés, így a szolidaritás jegyében társadalmi és állami kötelezettség. A megbocsátás és a szeretet nem jelenti a jog semmibe vételét, a jog csak határ, amin belül a szeretet érvényesülhet.
A természetjog, mint az emberi nem egyetemes társadalmának alapja
Két premisszából indul ki:
1.	Az embereknek van közös természetük.
2.	Az emberek különböző szervezetekbe tömörülve élnek és nincs egy egységes világrend.
Azt állítja, hogy az érvényes normák
1.	nem kizárólag a hatalommal rendelkező hatóságoktól, hatalmi szervezetektől származnak
2.	így vannak olyan normák is, melyek effektív léteznek, bár nem legitim jogalkotás termékei
3.	vannak olyan normák, amelyek érvényesek és normatívak.

33. Modern természetjog: MARITAIN
Maritain és Chatrein is a skolasztikus gondolati hagyomány követői, de Maritain a perszonalizmus jeles képviselője is egyben.
Maritain:
-	a természetjoggal politikai filozófiáján belül foglalkozik
-	egész társadalomkoncepciója, filozófiája és így természetjogfelfogása is a személy (persona) fogalmára épül.
A személy eszes lény. Társadalmi és politikai életében az ösztönök és az irracionális elemek nagy szerepet játszanak. Martain történelemszemlélete lineáris és teleológikus. Elhatárolja – realitáson alapuló - filozófiáját két téves politikai gondolkodástól:
-	az álidealizmustól, amely Rousseau-tól Leninig
-	a pesszimista álrealizmustól, amely Machiavellitől Hitlerig tart.
A természetjog
A polgári felvilágosult észjogot torzulásnak tekinti.
Abból indul ki, hogy az ember természete létezik, s ez minden emberben azonos.
Vallja - Szent Tamás tanai alapján - a természetjog és az örök törvény meghatározott viszonyát. Az íratlan törvény az örök törvényből ered, ami nem más, mint a teremtő bölcsesség. A törvény megismerésének eszköze nem az elvont ész, hanem az erkölcs által megvilágított ész, a lelkiismeret. A természettörvényről való tudásunk még tökéletlen.
Bár eltávolodik Szent Tamástól annyiban, hogy a világot lényegileg tartja kereszténynek, de nem osztja a liberalizmus elvont emberi észbe vetett hitét.
Tomista természetjog alatt az alapvető szent tamási kategóriákat értjük. A társadalom azonban – Szent tamás óta – jelentősen megváltozott. A középkorban nem létezett sem az elszigetelt individuum, sem a tömeg ideája. A középkor lényegileg személyek közötti kapcsolatok hálója volt, ahol a jogok és kötelességek a kölcsönösség alapján alakultak.
Maritain tehát átpálntálta a tamási nézetrendszert a jelentősen megváltozott társadalmi viszonyok közé.
A természettörvény és az emberi jogok
Az emberi jogoknak a természettörvény általi megalapozása a tomista természettörvény felfogás szempontjából meglehetősen új elképzelés.
A természet, a népek joga és a pozitív jog
A népek jog a természettörvény és a pozitív törvény között középen helyezkedik el. A népek jog is osztozik az íratlan törvények egyetemességében. A pozitív jog és a népek jogának közös tulajdonsága, hogy a természettörvény adja nekik a kötelező erőt.
Maritin az emberi jogok tárgyalását az emberi személy evilági és transzcendens létének vizsgálatával kezdi.
-	Az emberi személy, mint ilyen jogai
-	jog az emberi, racionális és erkölcsi élet tökéletesítésének kereséséhez
-	jog ahhoz, hogy az örök életet azon az úton keressük, amelyet lelkiismeretünk, mint Isten által kijelölt utat ismer fel
-	az Egyház és a vallási csoportok joga spirituális tevékenységük szabad gyakorlásához
-	jog ahhoz, hogy saját választásunk szerint kössünk házasságot és alapítsunk családot
-	a családi közösség joga ahhoz, hogy tiszteletben tartsák alkotmányát, amely a természettrövényen és nme az állam törvényén alapul
-	minden emberi lény joga arra, hogy személyként és ne dologként kezeljék
-	A személy, mint polgár jogai
-	egyesülési jog, amelyet csak a közjó jogilag meghatározott érdekeire való tekintettel lehet korlátozni
-	A személynek, mint a társadalom tagjának jogai
-	jog a munkához, jog a szabad munkaválasztáshoz
-	a munkás joga arra, hogy társadalmilag úgy kezeljék, mint nagykorú személyt
-	a gazdasági és társadalmi csoportosulások joga a szabadsághoz és autonómiához
-	jog az igazságos munkabérhez
A természetjog hivatva van a szolgaság minden formáját fokozatosan felszámolni.

34. Természetjog ma: FULLER
Lon Fuller a jog belső erkölcsét fogalmazta meg, a jog olyan lényegi mozzanatait gyűjtötte össze, olyan ismérveket, amelyek a jogisághoz, annak hatékony működéséhez kellenek és mégis egyfajta morális tartalommal rendelkeznek. Problémák lényegi összetevők hiánya esetén:
1.	nincs szabály (nincs minek alapján dönteni)
2.	a közzététel elmulasztása (nem hozzáférhető)
3.	visszaélés a visszaható hatállyal (nem kiszámítható, demoralizál)
4.	nem világos megfogalmazás (diszfunkcionalitást okoz)
5.	ellentmondó jogszabályok
6.	teljesíthetetlen jogszabályok
7.	gyakori változtatás (ellehetetleníti a jogkövetést)
8.	ellentmondás a kihirdetett és az alkalmazott jog között.
Fuller különböztet a kötelesség és a törekvés erkölcse között. A kötelesség erkölcse a legalapvetőbb előírásokat tartalmazza, ezen felfele haladva jutunk el a legnemesebb erényekig. A jog belső erkölcs kiterjed a kötelesség és a törekvés erkölcsére is. A társadalom legalapvetőbb erkölcse kötelezettségeket tartalmaz, általában tiltásokat, negatív jellegűeket. A jog belső erkölcse pozitív jellegű követelményeket fogalmaz meg: ki kell hirdetni, ellentmondásmentes legyen, etc. Meghatározott cél felé irányítja az energiánkat.
A törvényesség, mint gyakorlati művészet
A törvényesség gyakorlati kérdései: nyilvánosság elé nem kerülhető jogalkotói aktus (kritika kizárt), a jogi erkölcs megsértésének egyik formája a másikat is eredményezheti (érthetőség elhanyagolása visszaható hatályt tehet szükségesség), a nyolc követelmény szigorát és hierarchiáját mindig adott jogág és a jogszabályok jellege pontosítja, Fuller mindig felelősségteljes és törekvő jogalkotót tart szem előtt.
Jogi erkölcs és természetjog
Fuller szerint a jog erkölcse egyfajta természetjog. A jog belső erkölcse az eljárási természetjog, míg a külső a tartalmi természetjog. Az eljárás itt azokat a módokat takarja, amelyeknek az emberi magatartási szabályok egy rendszerét meg kell alkotni és alkalmazni ahhoz, hogy hatékony legyen és az maradjon, aminek célja szerint lennie kell. Változó körülmények között a törvényesség, mint cél elemeit az adott konkrét helyzetnek megfelelően kell átrendezni. Az erkölcs követelményeinek összességét nem lehet kategorikusan rögzíteni.
Fuller természetjogi minimuma az emberek közti kommunikáció fenntartása. Az emberek közölhetik egymással, hogy mit éreznek és kívánnak. A kommunikáció több, mint az életben maradás eszköze. A kommunikáció az életben levés módja.

35. TERMÉSZETJOG MA: NÉMET IRÁNYZATOK

ALFRED VERDROSS (tomista )
A modern természetjog egyik nagy klasszikusa. Négy szóba sűríti a természetjogi felfogást : metafizika, teleológia, materiális jogfilozófia és az emberi személy méltósága kifejezéseket választhatnánk. A természetjog elveit a pozitív jogon keresztül kell a változó gyakorlati valósághoz adaptálni. A jogászok illetve a jogalkotó feladata, hogy a pozitív jogot mindenkor az “iránymutató jogelvek fényében alakítsa és javítsa.” . A jogtudomány és a társadalomtudományok alkalmasak arra, hogy a pozitív jog alkotóit segítsék abban, hogy a természetjog alapelveit egy bizonyos történelmi – társadalmi valóság körülményei közt alkalmazák. 

HELMUT COING  német jogfilozófus RADBRUCH-hoz hasonlóan úgy gondolja, hogy a jogeszmére való irányulás különbözteti meg jogot a “ puszta stabilizált erőszaktól “ . Az erkölcsi jogi értékek középpontjában nála is – a klasszikus természetjognak megfelelően – az igazságosság objektív értéke áll. A természetjog definíciója a következőképpen hangzik: “A természetjog elsődlegesen a társadalmi rend létrehozására szolgáló, az Erkölcsben és a Dologiságban gyökerező alapelvek összességét jelenti.” Ha a természetjog tartalmát tekintjük, akkor az “igazságosság szabályainak összességeként “kell felfognunk. A természetjog nem képes szankcionálni, így tekintélye mint magának a jogeszmének az autoritása is , erkölcsi. 
A természetjog a pozitív jog mércéjéül is szolgál. Sőt a “pozitív jog a természetjogból él. A pozitív jogrend  sem érthető meg kizárólag önmagából, mindig a pozitivizmus előtti vagy a pozitivizmuson túlmutató a priori szabályokra kell visszanyúlnunk  .A természetjog az “ összes probléma megoldásának kiindulópontja. 

JOHANES MESSNER :ARISZTOTELESZ teleológikus ontológiájából indul ki. Azt állítja , hogy az ember képezi a társadalom (lét )alapját .A dolog célja megegyezik a dolog természete szerinti tökéletességével. A tökéletes lét és a jó ily módon egybeesik. 
A természetjog a saját egyéni és társadalmi hatásköröknek a rendje, melyek az emberi természetből fakadó saját felelősségen alapulnak. 
A természetjog Messner szerint jogi tényállás és egyben tudomány is. 
I.	A természet jog mint jogi tényállás két dolgot jelent:
1.	A jogi normák összessége, igazságossság általános alapelvei. 
2.	Azoknak az eredeti jogoknak az összessége, melyek az előzőleg említett normákon alapulnak  .
II.	A természetjog másrészt olyan tudományként definiálható, mely magába öleli mind a jogfilozófiát mind a jogi etikát. Feladata pedig :
1.	“ A jog és az igazságosság lényegének és kritériumainak feltárása és megalapozása. 
2.	Az általános természetjogi elvek alkalmazása a társadalmi , kulturális, társadalmi, állami, élet területén az igazságosság ezeken a területeken érvényes követelményeinek kidolgozása céljából.

36. Természetjog ma: katolikus újraértelmezés
Francesco D’Agostino: ETT, mint teológiai tanítás csak akkor veheti komolyan a jogot és adhat mondandójának objektív alapot, ha önmaga alapjául a természetjogot veszi (újraértelmezi) és ehhez a ráció jelenlétét, s szerepét.
-	Nyomatékosítani kell azt a köteléket, ami a keresztény felfogásban a hit és a ráció között fennáll.
-	Védelembe veszi a teológiát, a keresztény filozófiával szemben.
-	ETT feladata: a társ, hitélet megismerését
-	ETT-nek a hatásosságához az kell, hogy egyszerre legyen teológiai és jogi doktrína.
-	A kinyilatkoztatás fényében értelmezi újjá a rációt, vagyis feleleveníti annak klasszikus teológiai értelmét
1.	ETT-nek sajátos keresztény tanításnak kell lennie
2.	János evangéliuma “Kezdetben volt az Ige (Logosz) és az ige Istennél volt és Isten volt az ige. Ő volt Istennél. Minden általa lett”
3.	A keresztény hitben az alapvető ráció nyilvánul meg
4.	Elismeri a Logosz elsőbbségét.
-	a teológia megmenti a jogi gondolkodást, átirányítja az értelmet
-	a ráció számára kiválasztja a hiteles paradigmákat
-	a Logosz külső nézőpontot biztosít és annak jelentést ad.
-	A teológia a normativitás világa számára biztosítja létezésének lényegét adó jelentését
-	ETT igényli a társadalmi  tények és a valóság tényeivel való összevetést
-	A természetjog olyan értelmét javasolja, amely meghaladja a partikuláris jelleget oly módon, hogy az értelem megelőlegezi és megelőzi azokat.
Fuchs: természetjog = hitigazság
Lener: a természetjog alapjaiban rendezi el igazságosság szerint az emberi kapcsolatokat
Lotta: minden jogi Sollen egy sajátos emberi Sein-re épül.
Természetjog ma: természetjog és emberi jogok a katolikus egyház társadalmi tanításában
Az egyház társadalmi tanítása (ETT) évtizedekig természetjogi alapokra épült A teológiai erkölcstan természetjogi eredeztetése általánosan elfogadott volt. A Rerum Novarum enciklika hivatkozik az ember természetére, a problémák természetére, a dolgok regváltoztathatatlan rendiére, de kifelezetten a természetjogra is, a természettörvényekre és az ebből eredő jogakra és kötelességekre. A század végére a természetjog érezhetően visszaszorul. A társadalmi tanító dokumentumokban is ritkulnak a természetjogra való hivatkozások. Az ETT a teológia, az erkölcsteológia hatáskörébe kerül. A két rend teológiai elmélete meghaladásra kerül - a természetes és a természet feletti rend. Korlátja az, hogy a két rend között nincs természetes belső kapcsolat A teológia a természetjogi érvelés elhagyása után megnyílt az emberi tudományok eredményeinek irányába, megmutatva, hogy elfogadja a történetiség logikáját. Az emberi jogok védelmére és előmozdítására alapozó érvelés átvette a természetjogi évelést és ezáltal alkalmazkodik az ETT a társadalmi környezethez.

37. Modern természetjog ma: jogszociológia
Eredeti célkitűzésük közös: a pozitív jogtól különböző jog kidolgozása. Ennek ellenére a jogszociológia világosan elhatárolódik a természetjogtól. Dogmatikusnak és tekintélyelvűnek tartja mind a módszert, mind a választott tárgyat illetően. A jogszociológia a tapasztalat útját követi és tárgya egy relatív és változó jog, amely elválaszthatatlanul összefonódik a társadalmi környezettel.
A jogszociológia képviselői szerint e természetjog az elméleti spekuláció útját járja és egy abszolút és változatlan jogot vizsgál, amelynek alapját a természetben, Istenben, vagy az emberben találja. Az újkori természetjog mesterei tekinthetők a jogszociológia előfutárának, amennyiben megvizsgálták a jog és a társadalom kapcsolatának problémáit, annyiban azonban nem, amennyiben absztrakt racionalizmusuk mindvégig jellemezte őket és kevéssé érzékeny a történelmi változásra, a konkrét társadalmi valóságra. Montesquieu fogékony ez utóbbiakra is, ezért tekinthető a jogszociológia előfutárának.
-	Francois Gény (1861-1938) szerint a jogrend nem teljes és amikor a pozitív jog elégtelen, élni kell a szabad tudományos kutatás lehetőségeivel. Ezen szabad kutatásnak az értelmet és tudatot kell kérdezni, hogy feltárja az igazságosság alapjait, ill. a társadalmi jelenségekhez kell fordulni, hogy harmonikus törvényeit és az általuk igényelt rendező elveket megállapítsa. A jog nem a tényekből származik, hanem egy kötelezőnek tartott igazságosság eszményből. Ezt az emberi megegyezéseket megelőzően is létezett jogot nevezik természetjognak. Ahhoz, hogy az emberek életét irányíthassa pozitiválódnia kell.
-	Hermann Kantorowitz (1877-1940) természetjogként fogja fel a szabad jogot, akkor is, ha az az időnek és a körülményeknek megfelelően változik. A szabad jog a külsejében megváltozott természetjog feltámadása, mivel az állam hatalmától függetlenül áll fenn, de elismeri átmenetiségét, múlékonyságát.
-	Gumplowicz nem fogadja el egy mindig önmagával azonos racionális természetjog létét, de nem zárja ki, hogy természetesnek nevezzék azt a jogot, amelyet a konkrét szükségletek ösztönöznek, melyek koronként és helyenként változnak.
-	Lassalle a természetjogot születendő félben lévő pozitív jognak nevezi. Szerinte nem volna haszontalan megragadni a jogintézményekben élő konkrét eszmét, hogy azok természetjogként tudnának megjelenni.
-	Max Weber szociológusként rámutatott a természetjogászok kettős funkciójára: a fennálló pozitív jogot legitimálták, ill. a forradalom által teremtett jogrendet kívánták a természetjoggal megalapozni.

38. Természetjog ma: FINNIS
John Finnis a jogásznak a pozitív joghoz kell ragaszkodni és célorientáltnak, sikerorientáltnak kell lennie. Ezt igyekszik a természetjog elveivel összeegyeztetni. Elsősorban a törvényhozó és a természetjog kapcsolatát vizsgálja. Hangsúlyozza a kritikai és lényegileg gyakorlati tudás fontosságát. Melyek a jó – létem alapvető jellemzői? A jó alapvető formái: az élet, a tudás, a játék, esztétikai élmény, barátság, gyakorlati ésszerűség, vallás. Ezek kiválasztása nincs racionálisan megokolva. A többi érték az alapértékek elérésének módja. Az alapvető emberi értékek között nincs önkényes sorrend. A gyakorlati ésszerűség alapvető követelményei: struktúrája a jó felé törekvésünket, összefüggő életterv, az értékek között nincs önkényes sorrend, függetlenség elkötelezettség, a követelmények jelentősége, minden alapérték tisztelete, a közjó követelményei, lelkiismeretünk követése. Ezek a követelmények együtt adják az erkölcsöt.

A.  JHERING: Küzdelem a jogért
(Jog és filozófia 1-21. oldal)
Rudolf Jhering (1818-1892), eleinte Savigny és Puchta követője, majd olyan történeti-rekonxtrukciós esszéket ír, melyet kora naturalisztikusnak nevez.
“A jog célja a béke, az eszköz, mely céljához segíti, a küzdelem.” – kezdi írását Jhering.
A jogot fogalmát két módon használják.
A jog objektív értelemben: az államtól foganatosított jogi alapszabályok összessége, az élet törvényes rendje.
A jog szubjektív értelemben: az elvont szabály konkrét megnyilvánulása, a személy konkrét jogosultsága.
Mindkét irányban ellenállásra talál a jog, amit le is kell győznie. Ez pedig azt jelenti, hogy létét küzdelem útján kell megszereznie, vagy megvédenie.
Ez a küzdelem évszázadokon át húzódik. Akkor a legintenzívebb, amikor az érdekek elnyert jogoknak látszanak. Ez a küzdelem nem átok, hanem áldás.
A jogért vívott küzdelem a jogosított kötelessége önmagával szemben. A jog védelme a köz érdekében is kötelesség. A jognak a társadalom érdekében mindeki született harcosa.
Jhering e küzdelem bemutatására rengeteg példát hoz fel.
Hivatkozik a római actio popularisra, mely kereset jogán mindenki felléphetett a törvény képviseletében, amikor az egész római nép, s így a panaszos érdeke is veszélyben forgott. E kereset jogának tartalma az az ideális eszme, amely a jogot nem saját érdeke, hanem csakis a jog kedvéért védte.
Hivatkozik Shakespeare-re, a “Velencei kalmár”-ra és más irodalmi alkotásokra. Végigvezet bennünket a küzdelemre vezető motívumok lépcsőfokain, a puszta érdekszámítgatás mélységétől a személyiségnek és a személyiség etikai életfeltételeinek védelméig.
Rámutat arra, hogy ez a küzdelem nemcsak a magánjog, a magánélet területére jellemző, hanem a közösségre, a nemzetre is. Az államnak igazságos törvényekkel ápolnia kell polgárai jogérzetét, a nemzeti jogérzetet. Minden igazságtalan határozat ugyanis gyengíti a nemzeti jogérzetet és ezzel a nemzeti erőt.
Végezetül kitér az önvédelemre. Hivatkozik ismét Rómára, meg Odysseusra, a párbajra…
Azzal zárja, hogy az etika világosít fel bennünket arról, hogy mi felel meg és mi mond ellent a jognak. Az etika azonban távol áll attól, hogy a jogért folytatott küzdelmet elvesse, vagy előírja. Pedig a jog abban a pillanatban, midőn harci készségét feladta, feladta önmagát is.

B. EHRLICH: Szabad jogtalálás és szabad tudomány
(Jog és filozófia 22-47)
Eugen Ehrlich (1862-1918). Először a szabadjogi mozgalom támogatója a fogalmi jogászat ellen. Hangsúlyozza, hogy a jog nemcsak a bírói döntésben, hanem a társadalmi magatartásban is megjelenik. Ez az ún. élő jog, amit szociológiai módszerekkel kell feltárni. A jogszociológia tudományának megalapozója.
Szabad jogtalálás és szabad tudomány
Az előszóban Ehrlich hivatkozik “A joghézagokról” szóló ifjúkori munkájára, ahol megkísérelte kifejteni a következőket. A bírónak az a feladata, hogy a pozitív jog alapján döntsön. A bíró sokszor olyan homályos fogalmakat kell munkájához igénybe vegyen, mint:
-	a dolog természete
-	a bona fides
-	Treu und Glaubern (jóhiszeműség és tisztesség) elve
-	a jogalap nélküli gazdagodás
-	a contra  bonos morem (a jó erkölccsel szembenálló)
Ezek a fogalmak nincsenek egzakt módon definiálva.
Amikor a bírót a lefektetett jogszabályok cserbenhagyják, a jogot szabad jogtalálás útján igazítja hozzá a kor szükségleteihez.
Ehrlich elmondja, hogy ezt az ifjúkori munkáját azért veszi ismét elő, mert a francia Gény hasonló gondolatokkal jelentkezett. Gény és Ehrlich munkája nemcsak alapgondolatában, de számos részletében megegyezik.
(Vigyázz! Itt nem Gény “Tudomány és Technika a tételes magánjogban” c. munkájáról (VIII) van szó, hanem Gény “Méthode d’interprétation et sources en droit privé positif” c. munkájáról.)
A két írás különbsége Ehrlich szerint:
-	Ehrlich azzal a kérdéssel foglalkozik, hogy milyen módon megy végbe a szabad bírói jogtalálás
-	Gény elsősorban a jogalkalmazás alapelveit tárgyalja.
Ehrlich hivatkozik von Bülow-ra, aki azt mondta, hogy a bírói tevékenység akkor is alkotó, amikor a puszta jogalkalmazásban merül ki, továbbá hivatkozik Schlossmannra, aki még határozottabban nyilatkozott. Azt is mondja, hogy az ilyesfajta gondolatmenetek, melyek egyre nagyobb hangsúlyt helyeznek a törvény betűjével szemben a bíró önállóságára, már évek óta a levegőben lógnak
Aztán cca. 24 oldalon tárgyalja a témát.

C. KANTOROWITZ: Küzdelem a jogtudományért
(Jog és filozófia 48-71)
Hermann Kantorowitz (1877-1940). A pozitivisztikus-analitikus megközelítéssel szembeforduló szabadjogtan zászlóbontó pamfletjének szerzője, a jogalkalmazás alkotó jellegét hangsúlyozza. Neokantiánus alapokon a jogtudomány weberi hatású szociologizálására, a jogtudomány, mint értéktudomány, s a szociológia, mint ténytudomány egyesítésére törekszik.
Küzdelem a jogtudományért
Új mozgalom jelentkezett a jogtudományban. Ez az új jogfelfogás úgy jelenik meg, mint a természetjognak megváltozott alakban történő feltámadása. A természetjog olyan jog, ami az államhatalomtól független érvényességre tartott igényt. Ha minden ilyen jogot szabad jognak nevezünk akkor a természetjogot egy sajátos fajtájú szabad jogként értelmezhetjük. Azonban minden szabad jog csak akkor ismerhető el jogként, ha pozitív. Semmiféle jog nem áll fenn természettől fogva, hanem csak ha hatalom, akarat és elismerés áll mögötte. Kantorowitz szabad joga természetjog, de e századi.
Ezt az új mozgalmat Kantorowitz szabadjogi mozgalomnak fogja hívni.
Azt állítja, hogy a törvényben legalább annyi hézag van, mint szöveg. Csak a szabad jog töltheti ki és töltötte is mindig ki ezeket a hézagokat. Sok jogeset egyáltalán nem tesz lehetővé jogi megoldást. A jogászokat a papokhoz, kuruzslókhoz, egy “fatális kompániá”-hoz sorolja.
A jogtudomány törvényhez való viszonyának meg kell változnia, mondja. A jogélet szükségletei – mivel a tudomány nem képes azokat kiegyenlíteni

D.  STAMMLER: ’A helyes jog’
(Jog és filozófia 105-124)
Rudolf Stammler (1856-1938) a marburgi neokantiánusok követőjeként fejti ki jogfilozófiáját. Figyelme az egyetemes értékű jogi gondolat kutatására irányul. A jog társadalmi-gazdasági összefüggéseit jogfilozófiai szinten tárgyalja. Komoly befolyást gyakorol az európai és dél-amerikai jogi gondolkodásra.
A helyes jog
Az “Antigoné”-val kezdi írását. Az “Antigoné”-ban az államhatalom szilárd, megfogalmazott előírásai ellen folytatott harcban vereséget szenved a helyes jog.
Óhatatlanul felmerül a kérdés:
-	Mit tartalmaz a kibocsátott, tételes törvény?
-	A benne foglalt jogi akarat heleyes-e?
A paragrafusok
A pozitív jog olyan feltételes feltevésekre való lényegi hivatkozást tartalmaz, amelyet körülhatárolt következmények kísérnek. A kazuisztikus jogalkotás (pl. Allgemeines Landrecht 1794. A közel 20 ezer cikkelyével) nem megoldás, mert minél leszűkítettebben konkrét egy törvény, annál gyorsabban és biztosabban avul el.
Kialakult egy másik törvényhozási technika,, ami az újkorban egyre növekvő jelentőségre tett szert. Nevezetesen a törvényalkotó előre elhatározza, hogy az általa biztosan áttekinthető jogterületnek csak egy részét szabályozza kényszerítően megformált paragrafusokkal, s már kérdésekre csak szerény utalást tesz. Ebben az esetben a jövőben felmerülő vitás ügyben a feleknek, vagy az ítélkezőknek maguknak kell megkeresniük és megtalálniuk az adott jogkérdés helyes eldöntésének a módját.
Felmerül a kérdés:
-	Ilyenkor helyes jog születik-e?
-	Milyen bizonyítási folyamat alapján mutatható be, hogy valamely jogi akarat alapvetően helyénvaló és helyes jogot jelenti?

Méltányosság és erkölcsi jog
(De ráértek az emberek a múlt században. Eugen Huber üvegfestményével indít. Luther következik.)
Annak kapcsán, hogy Luthert felkérték döntőbíráskodásra egy világi perpatvarban, továbbá barátjával, Justus Jonas-szal folytatott eszmecseréi kapcsán, valamint Arisztotelész gondolatainak kölcsönvételével Luther eljutott odáig, hogy a méltányosságnak (vagy engedékenységnek) kell a döntő tényezőnek lennie. Luther fel akarta tárni a jog helyességének kérdést, de mielőtt megtette volna, utolérte a halál.
A természetes jogérzet
Sokan hivatkoznak a jogérzetre. A jogérzetre való hivatkozás azonban eleve mellébeszélés, mondja Stammler.
Az eszményi jog keresése
Egy abszolút érvényű, eszményi jogot kellene létrehozni.
Rousseau a jogot társadalmi szerződésként fogta fel, melynek célja a volonté générale (olyan akarat, mely minden ember boldogságával azonos).
Kant megkísérelte egy korlátozott tartalmú, közönséges természetjog kidolgozását.
Ha ezeknek a szellemi vezéregyéniségeknek hibáit el akarjuk kerülni, ki kell dolgozni az igazságosság eszméjét, mondja Stammler.
Az egyediségek és egységük
Az egyediség önmagában nem érték. Csak akkor, ha egy általánosabb elképzelésbe, tanba ágyazzuk bele. Ez pedig egységre törekvést jelent. Az egység a fogalmak tudatosulásával lép először az egyedi élményanyag helyébe. A jog fogalma csak részelképzelés. Szükséges a jogi akarat tartalmát az akarat összességébe beiktatni. A lehetséges jogi tartalom így már harmonikus egészként jelenik meg. A kiteljesedett harmónia ideája a helyesség gondolatát juttatja kifejezésre. A helyesség pedig annyi, mint egységes rendezettség.
(Ez a gondolatmenet abszolút hipotézis. Nincs alátámasztva.)
Abszolút és objektív helyesség
Abszolút érvényesség: abszolút érvényű tételen olyan utasítást értünk, amely minden jövőbeni eseményre alkalmazható. Ilyen a jog fogalma és a jog eszméje is.
Relatív érvényesség: minden olyan tan, melynek lényegéhez érzékileg érzékelhető alkotóelemeket vegyítenek, csak relatív érvényességű.
A relatív érvényességű normák lehetnek:
-	szubjektíve helyesek
-	objektíve helyesek
A helyes jog történelmileg feltételezett jog, tehát a helyes jog tökéletlen jog: változékony, változó és alakuló, mindenütt csak viszonylagosan érvényes.
Ítéletek a helyes jog alapján
Ki kell választani a tételes jogi akaratot, amiben az alapvető irány a tökéletes harmónia eszméje (szemben a pusztán szubjektivista természetű kívánsággal).
Helyes jog a politikában
A politika olyan tevékenység, amely jó körülmények megteremtésére irányul, tehát rendelkeznie kell valamiféle alapkoncepcióval. A politikának is a helyes jog ellenőrzése alatt kell állnia.
A kegyelem a jogban
A kegyelem a tételes jog intézménye. A kegyelemgyakorlás annak jog, aki a kegyelemosztó hatalom részese, s akit ez a jogi ismérv különböztet meg a bíró kötelességétől.
Befejezés: részlet a “Velencei kalmár”-ból. (Jhering is hivatkozott rá.)

STAMMLER: ’Helyes jog’
(Jog és filozófia 72-89)
Rudolf Stammler (1856-1938) a marburgi neokantiánusok követőjeként fejti ki jogfilozófiáját. Figyelme az egyetemes értékű jogi gondolat kutatására irányul. A jog társadalmi-gazdasági összefüggéseit jogfilozófiai szinten tárgyalja. Komoly befolyást gyakorol az európai és dél-amerikai jogi gondolkodásra.
Helyes jog
Ez az írása tulajdonképpen a Magyar Jogászegyesületben tartott előadása. Itt csak felveti azokat a kategóriákat (méltányosság, helyes jog, jogérzet, forma és tartalom, etika, közösség, igazságosság, bizonyítási módszer, etc.), melyeket részletesen fejt ki az előző tételben ismertetett írásában. Az Antigoné-val fejezi be ezt, majd azzal kezdi a másikat.

E. RADBRUCH     JOGFLOZÓFIA

A jogfilozófia a jog értékelő szemlélete, a “helyes jogról szóló tan “.A jogértékelő szemlélet módszerének két lényegi ismertetőjegye van: a módszer- dualizmus és a relativizmus. Az értékszemlélet s a létszemlélet önálló, önmagukba zárt körökként állnak egymás mellett. Ez a módszertani dualizmus lényege. 
Módszer relativizmus, azt tűzi magánk feladatul, hogy minden értékítélet helyességét kizárólag egy meghatározott felsőbb értékítélethez viszonyítva valamely meghatározott érték – és világszemlélet keretében döntse el, és nem vizsgálja sem az értékítélet , sem a kérdéses érték – és világszemlélet helyességét. 
A természetjog korszakában az igazságosság formális elvéből kísérelték meg a teljes jogtartalom elővarázsolását, és egyben érvényessége levezetését. Végzetes egyoldalúságában a jogpozitivizmus elmúlt korszaka csak a pozitivitást s a jogbiztonságot látta, ami aztán oda vezetett, hogy a tételes jog célszerűségének , főként igazságosságának tervszerű kutatását hosszú időre tétlenségre, a jogfilozófiát s a jogpolitikát pedig évtizedeken keresztül közel teljes hallgatásra kárhoztatta. 
A filozófiának nem döntéseket kell hoznia, hanem bennünket kell döntések elé állítania. 
Gustav Radbruch (1878-1949). Jogfelfogására von Liszt, jogfilozófiai kísérletére Laski neokantiánizmusa nyomja rá bélyegét. Következetesen megkísérli a van és legyen módszertani kettősségét fenntartani. Értékrealizmusában toleranciát hirdet, végső soron az érdekkutató jogtudomány felfogását támogatja. Idős korában önelemző vizsgálódásokat végez a német jog és jogászok felelősségéről a nemzetiszocializmus előtti behódolásért. Ezeket az írásait csaknem vallásos fogantatású természetjogi felfogás hatja át.

 F. KELSEN: ’A Tiszta Jogtan és az analitikus jogelmélet’
(Jog és filozófia 140-155)
Hans Kelsen (1877-1940) a század legnagyobb hatású jogi teoretikusa. Bécsi iskola néven professzortársaival – Verdross, Kunz, Merkl professzorokkal – kialakítja újkantiánus alapokon nyugvó elméletét, mely utóbb tiszta jogtan néven minden jogelméleti megközelítés egyik viszonyítási pontja lesz. Elméleti előfeltevéseiből következően a módszer hozza létre a tárgyat. Felfogásában az állam és a jog, a jogalkotás és a jogalkalmazás valójában egyek, csupán hamis kettősséget képeznek. Élete végéig polémiák és új kérdésfeltevések során át csiszolja elméletét. Sok száz munkája közel száz nyelven jelent meg.
A Tiszta Jogtan és az analitikus jogelmélet
Jogelmélet és az igazságosság filozófiája
A Tiszta Jogtan a pozitív jog elmélete. Azért nevezzük tisztának, mert a pozitív jog megismeréséből kizárni igyekszik minden olyan elemet, mely attól idegen.
A jog tárgyának és megismerésének korlátai: a jog sajátos tudomány, egyfelől meg kell különböztetnünk az igazságosság filozófiájától, másrészt a szociológiától (a társadalmi valóság megismerésétől).
A mormativista és a szociológiai jogelmélet
A Tiszta Jogtan tárgya, a pozitív jog olyan rend, amely az emberi magatartást specifikusan szabályozza. A szabályozás olyan rendelkezések révén valósul meg, amelyek előírják, hogy az embereknek hogyan kell viselkedniük. Az ilyen rendelkezések a normák.
Ha azt mondjuk, a norma létezik, ezen azt értjük, hogy a norma érvényes.
A jogelmélet tételei nem normák.
A jogelmélet normatív felfogását meg kell különböztetni a szociológiai felfogástól. A Tiszta Jogtan tagadja egy szociológiai jogelmélet érvényét.
A normativista jogelmélet a jog érvényességével foglalkozik, a szociológiai jogelméletek a jog hatékonyságával.
A norma fogalma
A Tiszta Jogtan iránya ugyanaz, mint az ún. analitikus jogelméleteké (Austin). Austin nem szentel figyelmet a “van” és a “legyen” különbségének. A jogot “szabály”-ként, a “szabály”-t “parancs”-ként határozza meg.
A norma, mint szabály azt mondja, hogy az egyénnek adott magatartást kell tanúsítania, és nem azt, hogy e magatartást valaki tényleges akarta. A törvényhozó által alkotott jog csak akkor, parancs, ha elfogadjuk, kötelező erővel rendelkezik. A kötelező erővel rendelkező parancs )tehát nem a puszta austini parancs) már valóban norma.

A kényszerítés eleme
Az analitikus jogelmélettel egyezően a kényszerítés elemét a Tiszta Jogtan is a jog lényegi elemének tekinti. Itt is van azonban felfogásbeli eltérés. Kelsen szerint az analitikus jogelmélet csak a jogrend tartalmát és ezért kizárólag a deliktum és a szankció közötti kapcsolatot veszi figyelembe. A Tiszta Jogtan a jogszabályt olyan feltételes ítéletként fogalmazza meg, amelyben a deliktum lényegi feltételként, a szankció pedig következményként jelenik meg.
A jogi kötelezettség
A Tiszta Jogtan - Austinhoz hasonlatosan – a jogosultság és kötelezettség fogalom viszonyában a kötelezettség elsőbbségét hangsúlyozza. (“A kötelezettség a jogosultság alapja.”) Kelsen szerint Austin elméletében a kötelezettség és a felelősség fogalmai nincsenek világosan elhatárolva. Csak a Tiszta Jogtan alapján lehet megkülönböztetni azt az esetet, amikor a szankció a jogi paranccsal ellentétesen cselekvőt sújtja, az olyan esettől, amikor a szankció azt sújtja, aki a más által elkövetett deliktumért felelős. A jogi norma olyan norma, amely az illegális magatartásra szankciót rendel el.
A jogi jogosultság
Találó Austin megállapítása: a jogosultság és a relatív kötelezettség terminusai ugyanazt a fogalmat jelölik eltérő nézőpontból szemlélve. Austin elmélete ugyanakkor nem rendelkezik a jogosultságnak a kötelezettség fogalmától eltérő fogalmával. (De ezt már tényleg nem írom le…)
A jog statikus és dinamikus elmélete: a normák hierarchiája
-	Statikus elmélet (Austin): a jog a szabályok teljes, alkalmazásra kész rendszere.
-	Dinamikus elmélet: a pozitív jog elemzése szerint a jogi norma alkotásának folyamatát egy másik norma szabályozza. Egy jogi norma azért érvényes, mert egy másik normától előírt módon hozzák létre. Ez a dinamikus elv teljesen a pozitív jogra jellemző.
A jog és az állam
Austin elméletéből hiányzik az állam fogalma. Austin társadalmat értett állam alatt, mely szuverénből és alattvalókból áll.
A nemzetközi és nemzeti jog

G.GUSTAV RADBRUCH TÖRVÉNYES JOGTALANSÁG ÉS TÖRVÉNYFELETTI JOG
A nemzeti szocializmus két alapelvvel tudta magához láncolni követőit, egyfelől a katonákat, másfelől a jogászokat: “ A parancs az parancs “, és a “ Törvény az törvény “. . “ A parancs az parancs “ nos , ez az alapelv sohasem érvényesült korlátlanul. 
“ A törvény az törvény “ , semmiféle korlátot nem ismert, s ebben a német jogászságot évtizedeken keresztül majdnem korlátlanul uraló pozitivista jogi gondolkodás fejeződött ki. Ezért a törvényes jogtalanság éppúgy , mint a törvényfeletti jog , önellentmondásnak minősült.
Törvényesség, törekvés az igazságosságra, jogbiztonság - ezek bármiféle igazságszolgáltatás előfeltételei. A HITLER-i korszakban mindhárom hiányzott a politikai büntet6 jogszolgáltatásból.
Aki ezekben az években valakit feljelentett, számolnia kellett és számolt is azzal, hogy a vádlottat nem az igazság kiderítését és jogszerű ítéletet biztosító s jogi garanciákkal övezett torvényes bírósági eljárásnak, hanem az önkénynek szolgáltatja ki.
A jogpozitivizmus a maga meggyőződésével - ,,A törvény az törvény ”ténylegesen védtelenné tette a német jogászkart az önkény- és bűn-	érteir
cselekményszülte törvénnyel szemben. Mellesleg a pozitivizmus	cCn r
egyáltalán nincs abban a helyzetben, hogy saját erejéből alapozza meg	tette~
a törvények érvényességét. úgy tekinti, hogy egy törvény mar akkor	szem
érvényesnek bizonyul, ha olyan hatalommal rendelkezik, amelyik vég-	nemz
rehajtja. Ám hatalmon alapulhat ugyan a muszáj, de sohasem a legyen	jogér:
és az érvényesség ... A törvény sokkal inkább egy a törvényben rej1ő	kezCs
értéken nyugszik.  
A	távira
jogbiztonság mellé két  másik érték lép: a célszerűség és az igazságos-	megb
ság. Ezen értékek rangsorában a jognak a közjó szempontjából vett	  M~t
célszerűségét az utolsó helyre kell tennünk
A jogbiztonság, mely minden tételes törvénynek már csak pozitivitása	nacio
folytan is sajátja, középhelyet foglal él a célszerűség és az igazságosság	nOsül
között: egyrészt a közjó, másreszt az igazságosság követeli meg	inert
Hiányzott továbbá a jogi jelleg mindazon törvényekből is, amelyek az embereket alacsonyabb rendűeknek tekintették, s elvitatták tőlük az emberi jogokat. Nem jogi jellegűek mindazok a büntetések – tekintet nélkül a bűncselekmény súlyára, és csupán a pillanatnyi elrettentési szükséglettől vezettetve- különböző súlyú bűntetteket azonos büntetéssel , gyakran halálbüntetéssel fenyegettek.
Nekünk az igazságosságot kell keresnünk, ám ugyanakkor a jogbiztonságot is figyelembe kell vennünk, mert ez része magának az igazságosságnak.  Olyan jogállamot kel építenünk, amely lehetőség szerint eleget tesz  mindkét követelménynek. Biztos , hogy a demokrácia is értékes javunk; de a jogállam olyan, mint a kenyér az iható víz és a tiszta levegő , és a legfőbb jó a demokráciában éppen az , hogy csak ez biztosíthatja a jogállamot. .

Gustav Radbruch (1878-1949). Jogfelfogására von Liszt, jogfilozófiai kísérletére Laski neokantiánizmusa nyomja rá bélyegét. Következetesen megkísérli a van és legyen módszertani kettősségét fenntartani. Értékrealizmusában toleranciát hirdet, végső soron az érdekkutató jogtudomány felfogását támogatja. Idős korában önelemző vizsgálódásokat végez a német jog és jogászok felelősségéről a nemzetiszocializmus előtti behódolásért. Ezeket az írásait csaknem vallásos fogantatású természetjogi felfogás hatja át.

H. BARLANGÁSZ ESET 

Newgrath legfelsőbb bírósága előtt 4300-ban  
Mialatt odabent tartózkodtak, messze a kijárattól egy földcsuszamlás következett be , és a lezuhanó szikladarabok teljességgel elzárták az egyetlen kijáratot. A helyszínre vezényeltek egy mentőegységet. A mentési munkálatok rendkívül nehéznek bizonyultak, komoly költséggel járt. A barlangban semmiféle növényi vagy állati táplálékforrás nem tudott megélni. Whetmore maga és társai nevében azt kérdezte, hogy túl tudnának e élni további 10 napot, a egyikük húsát elfogyasztanák. Az orvosok elnöke vonakodva igent mondott. Whetmoore-t megölték és megették társai. Whetmore vetette fel először, hogy táplálékukat, mely nélkül túlélésük elképzelhetetlen lett volna, egyikük húsából fedezzék. Kockavetésre került volna sor. Amikor Whetmore került volna sorra, az egyik vádlott dobott helyette. A sorsolásnál ő vesztett, a társai megölték és megették. Az ilyen esethez illik nagyszerűen z elnöki kegyelem elve, hogy enyhítse a törvény szigorát. Foster bíró Amikor a vádlottak kioltották Roger Whetmore életét,  nem a “civil társadalom államában “ éltek, hanem a “természet államában “. 
Tatting bíró 
Egyetlen törvény sem alkalmazandó szó szerint, ha az ellent mond a törvény céljának. A büntető törvények egyik alapvető célja az elrettentés. Semmiképpen sem hihetjük, hogy a büntetőtörvénykönyv rendelkezései elrettentő erővel hatnak egy olyan emberre, aki éppen élet és halál között vergődik. 
Keen bíró Lehetetlen egy törvényt szó szerint alkalmazni és egyben tetszés szerint át is írni. Handy bíró A mi dolgunk az , hogy eldöntsük, mi a teendő e vádlottakkal. Ehhez pedig nem absztrakt teóriák kellenek, hanem az emberi világ valóságához igazodó gyakorlati bölcsesség. 
Lon l. Fuler utóirata
Saját maga ellen nem vallhat, mi történt egyáltalán
Ugyanannyi idő választ el most minket a 4300 – as évektől , mint amennyi Periklész kora óta eltelt.
Az esetet csakis azért találtam ki, hogy rávilágítsak vele a jogot és a hatalomgyakorlást illető néhány nagyon eltérő felfogásra. Ezek a filozófiák élő kérdések voltak PLATON és ARISZTOTELESZ korában, talán máig azok maradtak, ha még a mi korunkban is van mondanivalónk róluk. Ha bármiféle jóslatszerűség van a jelen írásban, az nem lehet több, mint annak sugallata, hogy az itt felvett kérdések emberi mivoltunk állandó problémáiként azok sajátosságaiban osztoznak. 

I. Verdros A materiális jogfilozófia megújulása.
Lásd: 35. T.

J. KELSEN: ’A jogi pozitivizmus és a természetjog doktrínája’
(Jog és filozófia 219-224)
Hans Kelsen (1877-1940) a század legnagyobb hatású jogi teoretikusa. Bécsi iskola néven professzortársaival – Verdross, Kunz, Merkl professzorokkal – kialakítja újkantiánus alapokon nyugvó elméletét, mely utóbb tiszta jogtan néven minden jogelméleti megközelítés egyik viszonyítási pontja lesz. Elméleti előfeltevéseiből következően a módszer hozza létre a tárgyat. Felfogásában az állam és a jog, a jogalkotás és a jogalkalmazás valójában egyek, csupán hamis kettősséget képeznek. Élete végéig polémiák és új kérdésfeltevések során át csiszolja elméletét. Sok száz munkája közel száz nyelven jelent meg.
A jogi pozitivizmus és a természetjog doktrínája
1.	A pozitív jog olyan kényszerrend, amelynek normáit emberi lények akarati aktusai alkotják.  E normák önkényes módon változtathatók, és korok és népek szerint különböznek. Ezek a normák a jogi pozitivizmus tárgyai A jogi pozitivizmus nem veszi figyelembe az emberfeletti autoritásból származó normákat.
2.	A természetjog doktrínája abban a módban különbözik a jogi pozitivizmustól, ahogyan a törvény érvényességének igazolására felel.
3.	A természetjog szerint a pozitív jog azért érvényes, mert normáinak tartalma megfelel egy magasabb rend normáinak, egy olyan felsőbbrendű rendnek, amely a természetben, a dolgok természetében, az ember természetében immanens. Következésképpen a pozitív jog akkor érvényes, amikor és amennyiben megfelel a természetjognak.
A jogi pozitivizmus azonban csak egy jogot ismer el, a pozitív jogot.
4.	Ha megkíséreljük a természetjognak az ember természetéből történő dedukálását, akkor lesz nyilvánvalóvá a természetben immanens jog eszméjének lehetetlensége.
Voltak korok, amikor normális volt megtorlást gyakorolni egy közösség ellen olyan bűntett miatt, amit csak a közösség egy tagja követett el. Normális volt embereket feláldozni az isteneknek. Normális volt még a XIX. sz-ban is emberi lényeket rabszolgákként kezelni. (Hol van itt az igazságosság?)
Lehetetlen – még logikailag is - egy tényből normára következtetni.
5.	Hans Kelsen azt mondja, ha felmerül egy kérdés, nevezetesen, hogy az adott pozitív jogi norma megfelel-e a természetjognak, vagy sem, érvényes-e, vagy sem, akkor ezt a kérdést bárki nem döntheti el, csak a pozitív törvény szerzője.
Kelsen azt állítja, hogy a természetjog csupán erősíti a pozitív jog tekintélyét. A természetjog vallásos hitet feltételez. Ha pedig a természetjog helyenként, koronként és vallásonként más és más lenne, akkor önmagát semmisítené meg.
6.	Végezetül, önigazolásképpen David Hume-ra hivatkozik, aki azt mondja: az igazságosság törvényei sohasem vonhatók le a természetből.

K. Dworkin. “ Vajon szabályok rendszeréből éll-e jog? “
29.-es tétel.

L. Raz: Hart

Herbert Lionel Adolphus HART (szül. 1907) “oxfordi filozófiaként” .Bár Hart a lingvisztikai elemzés kifinomult módszereit honosította meg a jogelméletben, elutasította azt a felfogást, amelyik a filozófiát pusztán a nyelvvel történő foglalatoskodással, a jogelméletet pedig a kulcsfontosságú jogi fogalmak elemzésével azonosította. A jog mint társadalmi intézmény elemzése állt érdeklődése középpontjában. 
Redukcionizmus - ellenes megközelítést, mely Hartot kezdettől fogva jellemezte. A jog nem határozható meg megfelelően a parancs vagy bármely más kategória egyik aleseteként, amelyik kiküszöböli a jog normatív jellegét. A jog normatív természetének magyarázata annak kifejtésében rejlik, hogy milyen módon lehet a jog jogosultságok és kötelezettségek forrása, s miképpen támaszt követelményeket az emberi cselekedetekkel szemben.
A normativitás redukcionizmus – ellenes felfogásához ragaszkodás vezette Hartot azon álláspontra, hogy a normatív kijelentéseket a kijelentések sui generis típusaként értelmezze. Hart viszonylag keveset törődött azzal, hogy a társadalmi erkölcsöt megkülönböztesse más társadalmi szabályrendszerektől. A jogot mint elsődleges magatartási szabályok és  (három típusba sorolhatóan ) másodlagos szabályok együttesét jellemezte. Ez utóbbiak mint a változtatás szabályai azt határozták meg, hogy miként lehet jogszabályokat létrehozni, hatályon kívül helyezni vagy megváltoztatni. Az ítélkezés szabályai határozzák meg azon viták eldöntésének hivatalos útját, amelyek a jogszabályok konkrét esetekre alkalmazásával foglalkoznak.
Minden jogrendszerben van egy elismerési szabály, mely azt követeli. Hivatalos személyeitől, elsősorban a bíróságaitól, hogy azon szabályokat alkalmazzák, amelyek az elismerési szabályban meghatározott kritériumnak megfelelnek.
Hart tagadta a jog önmagából fakadó erkölcsi kötelező erejét, hajlott annak hangsúlyozására, hogy a jog kényszeren nyugszik, ezzel hajlott a szankciók szerepének kiemelésére is.

M. A jog meghatározása a szocialista jogelméletben

VISINSZKIJ, GOLUNSZKIJ és SZTROGOVICS a szocialista jog meghatározását adták: a szovjet szocialista jog a szocialista állam állami autoritása által alkotott vagy megerősített , a munkásosztály és az összes dolgozó akaratát kifejező magatartási szabályok (normák ) összessége, melyek alkalmazását a szocialista állam kényszerítő ereje biztosítja a munkásosztály és az összes dolgozó számára .
A társadalmi érvényesülés és  “ jogszerűség “ elemeit mint e szabályok jogi jellegének kritériumait belefoglalni nem szükséges. 
 Jog specifikus, minden más magatartási szabálytól megkülönböztető vonása mindenekelött abban jelentkezik  hogy a jogszabály állami kényszerrel biztosított magatartási szabály. Az államilag tételezett és állami kényszerrel biztosított szabályokból áll ,a jognak csak külső, formai és ennyiben másodlagos elemét képezi. 
A jog általános fogalma csak olyan elvont, osztálytartalmát szükségképpen figyelmen kívül hagyó általános elemeket tartalmazhat. 

N . A jogmeghatározás a 60-as évek szocialist elméletében. 
A jog a) az állam által alkotott vagy szankcionált (megerősített),  b ) végső soron állami kényszerrel védett, c ) magatartási szabályok (normák ) összessége (rendszere ) . A jognak azt a sajátosságát, hogy ad a ) államilag tételezett és ad b) az államhatalom kényszere áll mögötte, több meghatározás összevontan fejezi ki azzal, hogy a jog államilag biztosított , államilag védett normák összessége. 
Néhány eltérő kísérlettől eltekintve a 60 –as évek szocialista jogirodalma a jog genius proximumát  egységesen a magatartási szabályban jelöli meg. Ezek a jogot alkotó magatartási szabályok azonban nem egyszerű norma – halmazt, hanem minőségi értelemben vett összességet :objektív egységet és ezzel viszonylag önálló társadalmi valóságot megtestesítő normarendszert képeznek. 
Elsősorban a szovjet jogelméletben jelentek meg olyan nézetek, amelyek a jog genus proximumát tágabban fogalmazták meg, vagyis amelyek szerint a jog csupán magatartási szabályokra nem redukálható. Egyrészről hangsúlyozták, hogy a jog nemcsak a jogszabályokat, de a jogviszonyokat is magában foglalja, másrészről a jog szabályokból, de nem csupán magatartási szabályokból tevődik össze. 

O. A JOG MINT FELÉPÍTMÉNY Marx, Engels és a dogmatikus leegyszerűsítés.
Marx életében önállósuló utat járt be. A tudományos elemzést mozgató megsejtésből , vagyis munkahipotézisből tétellé, önmagában elégséges állítássá, majd egyenesen tanná vált. Ami kiindulópont volt, most végkövetkeztetéssé változott. A jog kiváltképpen felépítményi jelenség. 
Életünk társadalmi termelésében az emberek meghatározott , szükségszerű, akaratuktól független viszonyokba, termelési viszonyokba lépnek, amelyek anyagi termelőerőik meghatározott fejlődési fokának felelnek meg. E termelési viszonyok összessége alkotja a társadalom gazdasági szerkezetét, azt a reális állapotot, amelyen a jogi és politikai felépítmény emelkedik, és amelynek meghatározott társadalmi tudatformák felelnek meg. Nem az emberek tudata az , ami létüket, hanem megfordítva, a társadalmi létük az , ami tudatukat meghatározza. 
•	Az alap és a felépítmény szemszögéből a társadalmi változás úgy következik be, hogy a termelőerők fejlődése következtében a termelőerők és a termelési viszonyok közötti megfelelés felborul ,  a termelőerők ezért a termelési viszonyokat ismételten megfelelésre kényszerítik, és a mozgás gyorsabban vagy lassabban átalakítja az egész felépítményt . 
A dialektika lényege : “ itt semmi sem abszolút, hanem minden relatív “ , s bár ebben 2 végső fokon “ a gazdasági oldal bizonyul döntőnek, mindaz, ami létrejön, “visszahat a környezetére, sőt a saját okaira is. “ 
LENIN az alap és a felépítmény kategóriapárját nem elméleti fogalomként használta; sőt nem is használta következetesen. 
SZTÁLIN  nagy ambícióval ki az alap és felépítmény kategóriapárjában rejlő lehetőségeket. Az alap és felépítmény összefüggését mint tartalom és forma összefüggését fogalmazza meg. Ebből jött létre az ismert materialista tétel : A fejlődés folyamatában a tartalom megelőzi a formát, a forma elmarad a tartalomtól. “ A gazdasági alap megváltoztatásával lassabban vagy gyorsabban átalakul az egész óriási felépítmény . 
MARXra hivatkozó s dogmarendszerré szervezett kifejtés a jogi gondolkodásra az elvárhatónál kisebb hatást gyakorolt. 
Célja a továbbgondolásra való bátorítás helyett éppen az ilyen irányú vizsgálódások berekesztése. Azzal pedig , hogy a felépítményt kizárólag abban a szerepben voltak hajlandóak látni, hogy az az alap szolgálója, valójában nem csak önállóságától, sajátszerűségétől is megfosztották : elméleti követelményeiben a jogtudományt éppen mint jogtudományt semmisítették meg. A szemlélet torzulása az a torzulás, amely a felépítményt egészében is egyre inkább egynemű közegként értékeli. 

P. A jog mint felépítmény: mint viszonykategória elméleti tartalma.

ALAP ÉS FELÉPTMÉNY MINT VISZONYKATEGÓRIÁK 
Az alap és felépítmény a történelmi materializmus egyik központi kérdésévé nőtt. Alapnak és felépítménynek a viszonykategória jellegét hangsúlyozza. Alap és felépítmény nem önmagukban értelmes fogalmak tehát, hanem “mint kollektív kategóriapár , kifejezi a valóágban is egymástól objektíve elszakíthatatlan oldalak viszonyát.
 “ . Ebből következően “nincs önálló , egymástól független értelmük “  : következésképpen nem is “ alap és felépítmény “ , hanem  “ alap és felépítmény iszonya “kategóriáról beszélhetünk. 

Összefoglalás
Alap és felépítmény fogalmait MARX nem a valóság kategóriájaként (mint létezésmeghatátrozást ), nem is a megismerés kategóriájaként (mint a valóság bizonyos összefüggéseit törvényszerűségként kifejező meghatározást ), hanem alkalmi jelleggel , metaforaként, mint bizonyos megsejtések rövidített és leegyszerűsített didaktikus kifejezését fogalmazta meg. Kategóriapárként történő kezelésük s leegyszerűsítő alkalmazásuk ENGELSnél fordul elő először. E gyakorlat nyomán általánossá váló vulgarizálás végl ENGELSt magát is arra késztette, hogy mindettől elhatárolja magát, s a gazdaság végső meghatározó szerepének MARXi hangsúlyozásával szemben a visszahatás dialektikájára is nyomatékosan figyelmeztessen. SZTÁLIN adta azt az értelmezést, hogy a felépítmény az alapnak szükségképpen megfelel. 

D’ENTRÉVES: ’A természetjog’
(Jog és filozófia 195-201)
Alexander Pessarin d’Entréves (1902-) a politika- és államfilozófia klasszikusa, a modern természetjog egyik megújítója.
1.	A természetjoggal ma is érdemes foglalkozni.
2.	A jogfilozófia és a politikai filozófia tárgya három kérdés:
-	a jog fogalmának meghatározása
-	a jogszabály kötelező jellegének a jog és erkölcs kapcsolatából kiinduló meghatározása
-	a jog voltaképpeni alapjának, s egy olyan ideális mérce kialakítása lehetőségének meghatározása, amely – objektív és szubjektív értelemben vett – jog benső értéke megítélésnek alapjául szolgálhat.
3.	A természetjog nem akarttól függő szabály, mint ahogyan azt a jogpozitivizmus állítja. Nem olyan szabály, amit megparancsoltak, hanem olyan, amit tudtul adtak.
4.	A mai jogelmélet felhagyott a ’voluntarista’ és az ’imperatív’ fogalmakkal. Ez mégsem jelenti a természetjoghoz való visszatérést, hanem mindössze a pozitivizmus kifinomultabb formájáról van szó.
5.	A természetjog eszméje szerint a jogszabály kötelező jellege a jog és erkölcs közötti kölcsönös összefüggés fogalmához kötődik. A természetjogból fakadt a jog és erkölcs, a külső és a belső szétválasztásának fogalma, ahogyan azt Kant kifejtette.
6.	A pozitivisták a jog létezésére és érvényességére korlátozzák vizsgálódásaikat.
7.	A természetjog fogalmának tételezése és elfogadása állásfoglalás a jog egy bizonyos fogalma, valamint a jog és erkölcs szoros kapcsolata mellett.
8.	A természetjog védelmezőinek feladata bemutatnia “van” miként alakul át “legyen”-né, vagyis a kijelentő mód, felszólító móddá..
A természetjogot felfoghatjuk technológiaként, egy mesterség tudománya gyanánt, mint ahogyan a római jogászok elképzelése a természetjogról erre a fogalomra vezethető vissza. Kant is említi a kategórikus imperatívusz mellett a technikai imperatívuszt is.
9.	A természetjog ontológiai felfogása a jogot léttudományként vizsgálja. Ez a felfogás nem választja szét a lét és a legyen birodalmát.
10.	Számíthat-e kedvező fogadtatásra ma a természetjog deontológiai értelemben? 
A jog érvényességét – a hatalmi kényszerítés mellett – a jog igazsága biztosítja. A jog igazsága az az érték, ami minden jogszabály tartalma, s aminek miden szabály csak a normatív lefordítása. A természetjog, mint az értékek normatív lefordítása nem más, mint az erkölcsi tudat közvetítése.